Справа № 308/13274/17
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 308/13274/17

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнатик А.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2019 року у справі № 308/13274/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про порушення митних правил (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Данко В.Й., в м. Ужгород Закарпатської області 22.11.2019 року, дата складення повного тексту судового рішення не зазначена), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Закарпатської митниці ДФС (надалі також - відповідач) в якому просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил від 24 жовтня 2019 року № 3182/30500/19, згідно якої громадянина Угорщини ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною третьою статті 481 Митного кодексу України (надалі також - МК України) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржила Закарпатська митниця ДФС, яка покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування до спірних правовідносин норм матеріального і процесуального права, просить рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що позивач ввіз на митну територію України автомобіль марки «TOYOTA» моделі «LEXUS RX 330» в митному режимі «тимчасове ввезення до 1 року» і повинен був вивезти такий з митної території України у визначений законодавством термін, однак, дані вимоги закону не були виконані.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Сторони, які згідно частини 1 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 24.10.2017 року в.о. заступника начальника Закарпатської митниці ДФС - начальником управлення протидії митним правопорушенням Уретій С.В. за результатами розгляду матеріалів справи про порушення митних правил винесено постанову в справі про порушення митних правил №3182/30500/17, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною третьою статті 481 МК України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі - 17000 грн.

Відповідно до оскаржуваної постанови 21.09.2017 року о 15год. 30 хв. в зону митного контролю на ділянку «В`їзд» митного поста «Тиса» Закарпатської митниці ДФС заїхав легковий автомобіль марки «SEAT», моделі «ALHAMBRA», державний реєстраційний номерний знак Угорщини НОМЕР_1 , у якому в якості пасажира слідував громадянин Угорщини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), який прямував у приватних справах з Угорщини в Україну.

В ході проведення аналітично-перевірочних заходів з використанням баз даних, а саме: АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України, встановлено, що ОСОБА_1 21.07.2016 року о 15 год. 54 хв. через митний пост «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС, в режимі тимчасового ввезення до одного року, ввезено легковий автомобіль марки «TOYOTA» моделі «LEXUS RX 330» номер кузова 2 НОМЕР_2 державний реєстраційний номерний знак Республіки Словаччина НОМЕР_3 . У відповідності до наявних даних станом на 21.09.2017 року вищевказаний автомобіль з митної території України вивезеними не значиться.

Вказане стало підставою для визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною третьою статті 481 МК України.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем оскаржувана постанова в справі про порушення митних правил винесена без дотримання законодавчих приписів та без врахування обставин у справі, не перевірено факт ввезення саме позивачем спірного автомобіля на митну територію України.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції і надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно з частиною третьою статті 481 МК України, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови в справі про порушення митних правил, перевищення строку тимчасового ввезення товарів на митну територію України або строку тимчасового вивезення товарів за межі митної території України більше ніж на десять діб - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною першою статті 380 МК України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно до частини другої статті 380 МК України, транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу.

Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів (ч. 5 ст. 380 МК України).

Пункт 1 частини першої статті 491 МК України встановлює, що підставами для порушення справи про порушення митних правил є безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил.

Згідно з наданих ОСОБА_1 пояснень, зазначених у протоколі про порушення митних правил від 21.09.2017 року № 3182/30500/17 та в постанові в справі про порушення митних правил від 24.10.2017 року № 3182/30500/17, йому невідомо місце знаходження легкового автомобіля марки «TOYOTA» моделі «LEXUS RX 330» номер кузова 2 НОМЕР_2 реєстраційний номерний знак Республіки Словаччина НОМЕР_3 , вказаний транспортний засіб особисто не ввозив на митну територію України.

Відповідно до письмових пояснень, відібраних у ОСОБА_1 головним державним інспектором ВМО №2 м/п «Тиса» 21.09.2017 року, жодних автомобілів на митну територію України ОСОБА_1 не ввозив; через митний пост «Ужгород» їздив виключно у якості пасажира.

Так, згідно з пунктом 14 Розділу І «Загальні положення» Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених Наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 №1118, митні органи для звітності ведуть облік ТЗ, що переміщуються через митний кордон України і належать громадянам, із застосуванням Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби (надалі також - ЄАІС), яка створюється з метою забезпечення реалізації державної політики у митній справі, серед основних завдань якої є збирання, оброблення, створення, накопичення, аналіз, передавання та зберігання інформації у сфері митної справи, а також контроль за переміщенням вантажів, що перебувають під митним контролем, як через митний кордон України, так і в її межах.

Суд апеляційної інстанції відхиляє покликання скаржника щодо неправильного встановлення обставин у справі та допущення технічних помилок судом першої інстанції у зазначенні режиму та часу ввезення/вивезення транспортного засобу з огляду на наступне.

Відповідно до Витягу з ЄАІС за період з 18.07.2016 по 30.07.2016 станом на 21.09.2017 року автомобіль марки «TOYOTA» моделі «LEXUS RX 330» номер кузова 2 НОМЕР_2 реєстраційний номерний знак Республіки Словаччина НОМЕР_3 21.07.2016 року о 15:35:08 ввезений в Україну по смузі «зелений коридор» водієм «ОСОБА_1» адреса «Угорщина, Сентренде вул. Каньо,6» (а.с. 94).

Згідно з даних Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску 21.07.2016 транспортний засіб марки «TOYOTA» моделі «LEXUS RX 330» номер кузова 2 НОМЕР_2 реєстраційний номерний знак Республіки Словаччина НОМЕР_3 вивезений по смузі «зелений коридор» ОСОБА_9 , та 21.07.2016 року вказаний транспортний засіб ввезений з метою особистого користування в митному режимі «тимчасового ввезення до 1 року» по смузі «зелений коридор» ОСОБА_1 (а.с. 93).

Відповідно до долученою до матеріалів справи інформацією про факти перетину державного кордону України транспортними засобами, отриманої з використанням інтегрованої міжвідомчої інформаційно - телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають кордон (система «Аркан») транспортний засіб марки «TOYOTA» моделі «LEXUS RX 330» номер кузова 2 НОМЕР_2 реєстраційний номерний знак Республіки Словаччина НОМЕР_3 21.07.2016 о 15:41 ввезено на митну територію України через пункт пропуску «Ужгород» та 21.07.2016 о 15:49 вивезено. При цьому в графі « П.І . Б. водія та пасажирів, які знаходились в т/з» при виїзді зазначено «ОСОБА_1 », « ОСОБА_9 » та « ОСОБА_2 » (а.с. 99).

Будь-яких інших документів на підтвердження ввезення позивачем зазначеного транспортного засобу сторонами не подано.

Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що факт ввезення транспортного засобу марки «TOYOTA» моделі «LEXUS RX 330» номер кузова 2 НОМЕР_2 реєстраційний номерний знак Республіки Словаччина НОМЕР_3 . позивачем підтверджується протоколом опитування від 15.10.2017 року старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного посту «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС Сливича Й.Й. , який здійснював митний контроль та оформлення вказаного транспортного засобу, оскільки такі спростовуються наступним.

У вказаному протоколі Сливич Й.Й. посилався на дотримання ним вимог МК України та Наказу ДМСУ №1118 від 17.11.2005, тобто описав стандартний порядок вчинення дій при здійсненні митного оформлення транспортного засобу, без зазначення конкретних обставин, оскільки, у зв`язку зі спливом значного часу деталі проведення митного контролю та оформлення зазначеного автомобіля точно не пам`ятає.

Аналізуючи вищенаведені документи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем не перевірено факт ввезення саме позивачем спірного автомобіля на митну територію України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки відповідач не навів достатніх та належних доказів вчинення правопорушення позивачем, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про підставність скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил № 3182/30500/19 від 24 жовтня 2019 року.

Згідно частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС залишити без задоволення, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2019 року у справі № 308/13274/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 16.01.2020