Справа № 420/7650/19
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2020-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7650/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., за участю секретаря судового засідання Сидорівського С.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії щодо обмеження граничним розміром пенсії при здійсненні перерахунку та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить:

визнати протиправним та дискримінаційним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про незаконну відмову у виплаті пенсії на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок, в тому числі якщо воно було прийнято, але не передано ОСОБА_1 ;

визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області по невиплаті пенсії ОСОБА_1 на визначений нею банківський рахунок - протиправними та дискримінаційними;

визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не виплати пенсії ОСОБА_1 протиправною та дискримінаційною;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок усі недотримані ОСОБА_1 пенсійні виплати з урахуванням усіх підвищень з дати призначення - до фактичного виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішення по цій справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів на усі несвоєчасні виплачені суми, починаючи з 11.05.2017 року до їх фактичної виплати та продовжити виплату пенсії ОСОБА_1 на банківський рахунок довічно.

Ухвалою від 21.12.2019 р. Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

02.01.2020 року (вх. № 186/20) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про приєднання до матеріалів справи копії пенсійної справи позивача.

02.01.2020 року (вх. № 187/20) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.07.2019 року листом № 69/03-6 відповідач повідомив позивача про призначення виплати пенсії та роз`яснив, що останньому необхідно надати заяву про відкриття розрахункового рахунку у банківській установі відповідного зразка. Так 23.09.2019 року представниками позивача, що діють на підставі нотаріально посвідченої довіреності було подано безпосередньо до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області оригінал особистої заяви позивача про перерахування нарахованої пенсії на її особистий банківський рахунок, реквізити якого містяться в вищевказаній заяві, відповідно до Порядку видачі пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, однак відповідачем було відмовлено у її задоволенні через не дотримання вимог особистого звернення. Позивач вважає відмову у виплаті призначеної пенсії протиправною, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому, в обґрунтування правової позиції, зазначено, що представник позивача звернувся до відповідача із письмовою заявою про виплату пенсії через банківську установу, однак у зв`язку з тим, що заявником не було дотримано порядку виплати пенсії Головним управлінням письмово були надані відповідні роз`яснення про необхідність звернутися особисто з відповідною заявою до Білгород-Дністровського відділу обслуговування громадян (сервісного центру). Крім того, зазначено, що пенсія позивачу не призначалась і не виплачувалась, у зв`язку з чим щодо проведення індексації є передчасною і безпідставною та відсутні підстави для виплати компенсації втрати частини доходів.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 Мойсеївної Одеському окружному адміністративному суду.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення особи № НОМЕР_1 , видане органом МВС в м. Хайфа 04.09.2012 року, індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 (а.с. 29, 31).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2019 року по справі № 420/5976/19 Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року у справі № 420/5976/18 скасовано та ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме зобов`язано Білгород-Дністровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 11.05.2017 року на підставі Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням висновків суду щодо неприпустимості повторної відмови у прийнятті поданих документів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 33-40).

16.07.2019 року відповідач листом № 69/03-6 повідомив позивача, що згідно із постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2019 року по сплаті № 420/5976/18 призначено пенсію за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до заяви на призначення пенсії від 11.05.2017 року. Крім того, зазначено, що для проведення пенсійної виплати заявниці необхідно подати до управління заяву про відкриття розрахункового рахунку у банківській установі відповідного зразка, а також паспорт серії НОМЕР_3 від 07.06.1996 року, виданого органом - 1500, який зазначений у заяві на призначення пенсії, але відсутній у наданому пакеті документів (а.с. 42).

23.09.2019 року представниками позивача, що діють на підставі нотаріально посвідченої довіреності було подано безпосередньо до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області оригінал особистої заяви позивача про перерахування нарахованої пенсії на її особистий банківський рахунок, реквізити якого містяться в вищевказаній заяві, відповідно до Порядку видачі пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, однак відповідачем було відмовлено у її задоволенні через не дотримання вимог особистого звернення (а.с. 23, 44-48).

Відповідно до частини 2статті 19 Конституції України,органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законі України "Про пенсійне забезпечення", якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до частин першої статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі по тексту - Закон № 1058) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону № 1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону № 1058, виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 Закону № 1058, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р. пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону N 1058-IV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону № 1058-IV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону N 1058-IV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до статті 152 частини 2 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування".

Як встановлено статтею 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що ОСОБА_1 як громадянка України незалежно від країни свого проживання вправі користуватися конституційними правами, в тому числі й правом на пенсійне забезпечення.

Крім того, неприпустимість обмеження прав позивача щодо отримання пенсії за ознакою місця проживання вже були предметом розгляду по справі № 219/8996/16-а.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п.4 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року №1596 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2016р. № 662) (далі Порядок №1596) виплата пенсій відповідно до цього Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України, в яких функціонують вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи.

Відповідно до п. 6 Порядку одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.

Згідно з п. 10 Порядку №1596 заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось відповідачем, оригінал заяви ОСОБА_1 про перерахування пенсії на її особистий банківський (картковий) рахунок який відкритий у ТВБВ № 10015/0602 ОПЧ, Одеске РУ код банку 328845 був наданий відповідачу представниками позивача, а також направлений банківською установою до пенсійного фонду (а.с. 46).

Однак, відмовляючи у здійснені виплати пенсії позивачу на визначений нею банківський рахунок, відповідач зазначив, що позивачем не була дотримана вимога особистого звернення про виплату пенсії.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача, з огляду на наступне.

Суд звертає увагу на те, що відповідач не заперечував проти того, що підпис у заяві про виплату пенсії належить ОСОБА_1 , особа якої була посвідчена українським паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

Під особистим зверненням пенсіонера, про що йде мова у п. 10 Порядку №1596, слід розуміти особисте підписання пенсіонером заяви про виплату пенсії, а не фізичне переміщення цієї особистої заяви пенсіонера до приймальні відповідача.

Крім того,як раніше зазначалось, після того, як рішенням Конституційного суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 (далі - Рішення КСУ) із Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" були виключені норми п. 2 ч. 1 ст. 49 та друге речення ст. 51, які забороняли виплату пенсій особам, що виїхали на місце постійного проживання за кордон, в Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не міститься жодної норми, яка б скасовувала право пенсіонера на отримання ним пенсії в результаті того, що він проживає не в Україні.

Доводи відповідача про те, що особисто підписана заява пенсіонера може бути передана в пенсійний фонд тільки ним особисто, звужує конституційне право пенсіонера, який проживає за кордоном, на отримання пенсії.

Тим більше, дані норми Порядку №1596 звужують право позивача на пенсію у порівнянні з нормами, викладеними у спеціальному Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що має вищу юридичну силу.

Крім того, відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.06.2016 у справі №К/800/6581/1613 визначено, що пенсія повинна бути виплачена на банківський рахунок, який було вказано пенсіонером, зокрема: "...виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера".

Також ухвалами Вищого адміністративного суду України від 12.01.2017 у справі №К/800/1174/17, від 17.01.2017 у справі №К/800/1848/17 та від 03.08.2017 у справі №К/800/26494/17 наведено правовий висновок про те, що орган Пенсійного фонду України зобов`язаний виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Отже, враховуючи вищезазначене, а також те, що відповідачем не було надано суду будь-яких доказів на спростування доводів позивача, суд дійшов висновку, що позивачем була дотримана вимога щодо подачі заяви про виплату пенсії на банківський рахунок.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд відмічає, що відповідачем не зазначено жодних інших підстав для відмови у виплати пенсії позивачеві, крім підтвердження місця проживання (реєстрації) в Україні та особистого надання заяви про здійсннення перерахунку пенсії на банківський рахунок.

З огляду на зазначене, суд вбачає наявність передбачених чинним законодавством підстав для задоволення позову про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок усі недотримані ОСОБА_1 пенсійні виплати з урахуванням усіх підвищень з дати призначення - до фактичного виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішення по цій справі з проведенням індексації на усі несвоєчасні виплачені суми, починаючи з 11.05.2017 року до їх фактичної виплати та продовжити виплату пенсії ОСОБА_1 на банківський рахунок довічно.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплатити недотримані пенсійні виплати з проведенням індексації та компенсацією втрати частини доходів на усі несвоєчасні виплачені суми, починаючи з 11.05.2017 року до їх фактичної виплати та продовжити виплату пенсії ОСОБА_1 на банківський рахунок довічно, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону №1058, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у звязку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-111 підприємства,установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених стоків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст. 2 Закону № 2050-111 компенсація провадиться у разі затримки на один ібільше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи здня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому законі слід розуміти грошовідоходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру,зокрема, пенсії.

Таким чином, виплата компенсації здійснюється у разі порушення встановлених строків їх виплати.

Зважаючи на ту обставину, що предметом позову є зобов`язання здійснити виплату вже нарахованої пенсії, то вимога про виплату компенсації втрати частини доходів з проведенням індексації підлягає задоволенню в частині нарахованих але невиплачених сум.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку субєкта владних повноважень.

При цьому, суд наголошує на тому, що відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю, у зв`язку з чим суд відповідно до приписів цієї статті не може: визнати дискримінаційним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про незаконну відмову у виплаті пенсії на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок, в тому числі якщо воно було прийнято, але не передано ОСОБА_1 ; визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області по невиплаті пенсії ОСОБА_1 на визначений нею банківський рахунок дискримінаційними; визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не виплати пенсії ОСОБА_1 дискримінаційною.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про незаконну відмову у виплаті пенсії на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок; визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області по невиплаті пенсії ОСОБА_1 на визначений нею банківський рахунок; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок усі недотримані ОСОБА_1 пенсійні виплати з урахуванням усіх підвищень з дати призначення - до фактичного виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішення по цій справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів на усі несвоєчасні виплачені суми, починаючи з 11.05.2017 року до їх фактичної виплати та продовжити виплату пенсії ОСОБА_1 на банківський рахунок довічно із врахуванням відомостей, що містяться у матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 .

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи висновки суду про часткове задоволення позовних вимог судом встановлено наявність підстав для стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 384,20 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) про визнання протиправними дії щодо обмеження граничним розміром пенсії при здійсненні перерахунку та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, викладене у листі від 07.10.2019 року про відмову у виплаті пенсії на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області по невиплаті пенсії ОСОБА_1 на визначений нею банківський рахунок.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок усі недоотримані ОСОБА_1 пенсійні виплати з урахуванням усіх підвищень з дати призначення - до фактичного виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішення по цій справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів на усі несвоєчасні виплачені суми, починаючи з 11.05.2017 року до їх фактичної виплати та продовжити виплату пенсії ОСОБА_1 на банківський рахунок довічно із врахуванням відомостей, що містяться у матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.).

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII "Перехідні положення" КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.01.2020 р.

Суддя О.М. Тарасишина

.