Справа № 264/8002/19
Суддя: Кузнецов Д. В.
Дата ухвалення: 2020-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/8002/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2020 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області за головуванням судді Кузнецова Д.В., за участю секретаря судового засідання Скудар С.В., позивача ОСОБА_1 , відповідача Котікової А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу №2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції України Котикової Анастасії Олександрівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся із адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК №1847443 від 10 грудня 2019 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у розмірі 425 гривень.

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки відсутні законні підстави для накладення адміністративного стягнення, порушень правил дорожнього руху з боку позивача допущено не було, ним здійснювався вимушений обгін транспортного засобу, який рухався попереду та почав гальмувати. Вказує, що в постанові невірно визначено місце вчинення правопорушення: замість бульвару Шевченка має бути вулиця Шевченка. При складанні постанови відповідач допустив порушення процесуальних прав позивача та незаконно залишив без задоволення його клопотання про відкладання розгляду справи на інший день та надання державного захисника в момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також відмовився брати письмові пояснення. Також не взяв до уваги наявність у позивача пом`якшуючих обставин. Крім цього, зазначено про невідповідність оскаржуваної постанови вимогам частини 3 статті 283 КУпАП у зв`язку із відсутністю в ній відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала письмовий відзив на позов, в якому вказала про законність своїх дій під час складання постанови. Зокрема, зазначила, що 10 грудня 2019 року позивач керував транспортним засобом Мерседес Спринтер, держ.№ НОМЕР_1 , рухаючись по бульвару Шевченка в районі будинку 152, та здійснив виїзд на трамвайну колію зустрічного напрямку, чим порушив пункт 11.9 ПДР України. Вказана обставина зафіксована за допомогою відеореєстратора, розташованого в службовому автомобілі. Після зупинки транспортного засобу позивача, йому було повідомлено про причини зупинки та порушення ним правил під час виїзду на зустрічну трамвайну колію. Також відповідач зазначила, що під час спілкування із позивачем йому було повідомлено про процесуальні права, передбачені статті 268 КУпАП, та надано можливість заявити свої пояснення та клопотання. Про необхідність залучення адвоката за рахунок держави позивачем заявлено не було, лише його пасажир вимагав надати йому державного захисника та протягом розгляду справи висловлював свої претензії. Також на вимогу водія поліцейським було продемонстровано наявний відеозапис із моментом порушення правил дорожнього руху. Стосовно невірності вказаної адреси, відображеної в постанові, пояснила, що назва найменування бульвару Шевченка було висвітлено автоматично та закладено у наявних у відповідача портативних пристроях, які роздруковують постанови.

Крім того, відповідачем були представлені відеозаписи з камер, розташованих у службовому автомобілі працівників поліції та на форменому одязі, на яких зафіксовано рух транспортного засобу позивача та розмова після зупинки. На підставі цього просила відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з частиною 3 статті 41 Закону України «Про дорожній рух» порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що 10 грудня 2019 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК №1847443 від 10 грудня 2019 року, винесеною поліцейським взводу №2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції України капралом Котиковою А.О., було притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КпАП України, зокрема за те, що він 10 грудня 2019 року о 16 год. 58 хвилин в Центральному районі міста Маріуполя по бульвару Шевченка, 152, керуючи транспортним засобом Мерседес-Бенс Спринтер, державний номер НОМЕР_1 , порушив правила розташування транспортного засобу на проїзній частині, а саме: здійснив виїзд на трамвайну колію зустрічного напрямку, чим порушив вимоги пункту 11.9 ПДР, за що накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом встановлено, що поліцейський в своїй діяльності керується «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395.

Згідно з пунктом 2 Розділу ІІ Інструкції передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

Згідно з пунктом 9, 10 зазначеної Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Судом були вивчені та переглянути надані відповідачем відеозаписи з відеокамери, закріпленої в службовому автомобілі поліцейських, а також відеокамери, закріпленої на форменому одязі працівника поліції, з яких вбачається як транспортний засіб позивача рухається по вулиці Шевченка в місті Маріуполі по трамвайній колії зустрічного напрямку, при цьому в цей момент йому на зустріч наближаються трамвай. Будь-яких об`єктивних перешкод, які б не дозволяли позивачу проводити рух по виділеній йому смузі руху або по трамвайній колії попутному напрямку руху, судом не встановлено. Тобто відсутня необхідність аварійного виїзду на трамвайну колію зустрічного напрямку.

Пунктом 11.9 Правил дорожнього руху передбачено безумовну заборону виїжджати на трамвайну колію зустрічного напрямку.

Позивач в судовому засіданні підтвердив, що рухався по трамвайній колії зустрічного напрямку, проте наполягав, що проводив обгін іншого транспортного засобу, який рухався попереду, що і примусило його виїхати зустрічну трамвайну колію.

Згідно з пунктом 1.10. Правил дорожнього руху обгін - це випередження одного або кількох транспортних засобів, пов`язане з виїздом на смугу зустрічного руху.

При цьому, цим же пунктом 1.10. Правил визначено термін смуги руху, якою є - поздовжня смуга на проїзній частині завширшки щонайменше 2,75 м, що позначена або не позначена дорожньою розміткою і призначена для руху нерейкових транспортних засобів.

З огляду на визначені поняття випередження транспортного засобу із виїздом на трамвайну колію зустрічного напрямку не є обгоном та не регулюється розділом 14 Обгін Правил дорожнього руху, а тому підстав для застосування правил дорожнього руху, які регулюють правила обгону, до даної ситуації не має.

Тобто в даному випадку посилання позивача не відсутність нормативної заборони проводити обгін транспортного засобу із виїздом на трамвайну колію зустрічного напрямку є неспроможними, оскільки обгоном визнається таке випередження іншого автомобіля, яке пов`язане із виїздом на зустрічну смугу руху, яка призначена виключно для нерейкових транспортних засобів, а виїзд на трамвайну колію зустрічного напрямку не є такою смугою руху та вчинення таких маневрів категорично забороняється пунктом 11.9 Правил.

На підставі цього відповідачем цілком законно було констатовано наявність порушень позивачем правил дорожнього руху.

Після зупинки транспортного засобу позивача інспекторами поліції було повідомлено водію про порушення ним правил дорожнього руху, яке полягало у порушенні встановленої заборони виїзду на трамвайну колію зустрічного напрямку. Водій, яким виявився позивач ОСОБА_1 , висловив працівникам поліції власні заперечення та незгоду із пред`явленим правопорушенням, надав відповідні реєстраційні документи, протягом тривалої бесіди позивач та його пасажир висловлювали власні заперечення по суті виявленого правопорушення, будь-яких обмежень у наданні або заявленні власних доказів невинуватості з боку поліцейських допущено не було, зокрема: ними були вислухані та розглянуті всі пояснення, заперечення та клопотання. Також інспектор поліції перед початком спілкування оголосила про те, що ними здійснюється відеозапис розмови технічними засобами відео фіксації, детально роз`яснила позивачу суть правопорушення та його процесуальні права, передбачені статтею 268 КУпАП та статтею 63 Конституції України, також йому був представлений відеозапис з реєстратора автомобіля з моментом руху водія з порушенням встановлених правил, повідомлено про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Спілкування з позивачем відбувалось протягом тривалого часу та інспектором поліції були заслухані всі наявні у позивача та його пасажира клопотання, представлені всі існуючі докази. Згодом в присутності позивача була винесена постанова та накладено адміністративне стягнення, після чого копія постанови була вручена ОСОБА_1 , про що він розписався в постанові.

Суд відхиляє доводи позивача про дотримання ним правил дорожнього руху, оскільки порушення позивачем правил дорожнього руху та виїзд на трамвайну колію зустрічного напрямку чітко зафіксований на представленому відповідачем відеозаписі, що, власне, і не заперечувалось позивачем. Таким чином, у справі про адміністративне правопорушення у відповідача були достатні підстави та докази для зупинки ОСОБА_1 та притягнення його до адміністративної відповідальності. З урахуванням зазначеного відповідачем цілком обґрунтовано та законно було прийнято рішення про порушення водієм пункту 11.9 Правил дорожнього руху та винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Стосовно доводів позивача про порушення працівником поліції порядку складання постанови, тобто складення постанови на місці вчинення правопорушення, без відкладання розгляду справи на інший день, без надання можливості заявити пояснення, клопотання та зауваження, суд відзначає наступне.

Згідно Закону України «Про національну поліцію» до повноважень національної поліції відповідно до покладених на неї обов`язків належать: виявляти причини та умови, вживати заходів щодо попередження та усунення виявлених адміністративних правопорушень; патрульні поліцейські уповноважені перевіряти документи, що посвідчують особу, чи документи, що підтверджують певне право особи; складати протоколи про адміністративні правопорушення, застосовувати інші передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення; у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймати рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечувати їх виконання.

Статтею 213 КУпАП, визначено, що органи національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Згідно ст. 222 КУпАП органи національної поліції розглядають справи, в тому числі, про адміністративне правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (частини друга статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З прийняттям Закону України «Про національну поліцію» Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 року законодавцем було внесено зміни до статті 258 КУпАП та викладено її в наступній редакції, яка діє на даний час: «Протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п`ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже, внаслідок прийняття в липні 2015 року відповідних змін до діючого законодавства суттєво змінилися положення статті 258 КУпАП, які чітко встановили право уповноваженим працівникам Національної поліції не складати протокол при вчиненні адміністративного правопорушення, розгляд яких віднесено до їх компетенції, а також право на винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення саме на місці їх вчинення (ч.4 ст. 258 КУпАП).

Розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення не звільняє працівника поліції від дотримання загальної процедури проведення такого розгляду, передбаченої статтями 278, 279 КУпАП, із можливістю реалізації прав особи (ст.268 КУпАП), що притягається до адміністративної відповідальності. Проте у зв`язку із обмеженим часом при розгляді справи поліцейським за місцем вчинення правопорушення реалізація певних прав особою, що притягається до адміністративної відповідальності, та здійснення деяких елементів порядку мають певні відмінності і підлягають скороченню у часі.

Зокрема стаття 278 КУпАП визначає ряд питань, які вирішує посадова особа при підготовці справи до розгляду, а саме: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

При підготовці справи до розгляду, такі питання як: витребування додаткових матеріалів та розгляд клопотань особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, надання нею доказів, допит свідків або користування правовою допомогою адвоката чи перекладача повинні вирішуватися за їх наявності одразу на місці вчинення правопорушення. Відкладення даних питань на інший день або час не передбачено діючим законодавством.

Щодо реалізації прав, якими наділений позивач згідно статті 268 КУпАП, то за даною нормою позивач має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Всі наведені вище права, якими наділений позивач, в тому числі право подавати докази, заявляти свідків, клопотання, користуватися юридичною допомогою або послугами перекладача мають бути реалізовані особою одразу на місці вчинення правопорушення без намагання затягнути процес розгляду справи шляхом відтермінування або перенесення на інший день та без впливу на можливість працівником поліції прийняти постанову на місці вчинення правопорушення.

Перенесення розгляду справи про адміністративне правопорушення на інший день є правом, а не обов`язком працівника поліції.

Позивачем не представлено належних доказів в обґрунтування обмеження реалізації ним прав, закріплених статтею 268 КУпАП. Напроти, із переглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що позивач був присутній на місці складання постанови, був повідомлений про її складання, йому були роз`яснені процесуальні права, протягом всього часу спілкування із інспектором поліції ним висловлювались свої заперечення та доводи по суті вчиненого правопорушення, але працівник поліції не взяв їх до уваги, що свідчить про можливість реалізації своїх прав та суб`єктивне рішення відповідача, як посадової особи, що приймає рішення у справі. При цьому будь-яких клопотань щодо надання додаткових пояснень або зауважень, представлення додаткових доказів, необхідності допиту свідків позивач не заявляв, що зафіксовано на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського.

Подібних клопотань також не було заявлено під час розгляду справи в суді. Тобто будь-яких процесуальних обмежень прав позивача, які б вплинули на законність та обґрунтованість прийняття оскаржуваної постанови, та потребували судового відновлення та захисту, з боку працівника поліції допущено не було.

Щодо вимог позивача про ненадання йому адвоката, суд відзначає наступне. Так, статтею 271 КУпАП передбачено, що у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України. Статтею 268 КУпАП особі надано право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права. Наведенні норми законодавства дають особі можливість реалізувати вказані процесуальні права на місці зупинки шляхом самостійного залучення вказаних осіб під час розгляду справи. При цьому діючим законодавством при розгляді справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не передбачено обов`язок особи, яка розглядає справу, залучати захисника або адвоката. Проте позивач не скористався своїм процесуальним правом на залучення фахівця у галузі права, не забезпечив його прибуття, тим самим намагався лише затягнути процес розгляду справи на місці зупинки.

Так само в судовому засіданні позивачем не було повідомлено, які саме обставини або докази міг би повідомити адвокат та об`єктивно могли вплинули на правильність прийняття оскаржуваної постанови.

Отже будь-яких порушень процесуальних прав, про які в позові вказує ОСОБА_1 , судом не встановлено.

Стосовно доводів позивача про невідповідність оскаржуваної постанови вимогам частини 3 статті 283 КУпАП у зв`язку із відсутністю в ній відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис суд відзначає наступне.

Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності в пункті 9 містить інформацію про технічний засіб, яким здійснено відеозапис виявленого правопорушення, а саме: посилання на відео реєстратор- Xiaomi YI CAR DVR 30 DMT 01115, який був розташований в службовому автомобілі працівників поліції.

Таким чином відповідачем були дотримані норми статті 283 КУпАП під час складання оскаржуваної постанови та відображені всі необхідні відомості, які вимагаються законом.

До посилань позивача про допущення інспектором поліції у оскаржуваній постанові помилки в назві місця вчинення правопорушення: замість бульвару Шевченка вірним є вулиця Шевченка суд ставиться критично, оскільки вона носить лише формальний характер та не спростовують доведеність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху та вчинення ним адміністративного правопорушення, а тому не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Щодо вимог позивача про необхідність врахувань згідно статті 33 КУпАП пом`якшувальних обставин при накладені адміністративного стягнення, суд відзначає, що згідно з частиною 2 статті 33 КУпАП при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху інспектором не повинні враховуватися характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Подібні зміни до статті 33 КУпАП були внесені згідно із Законом № 596-VIII від 14.07.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху». Отже відсутні законні підстави для врахування інспектором поліції будь-яких пом`якшувальних відповідальність обставин при винесенні оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин судом не встановлено будь-яких порушень з боку відповідача, а його дії при розгляді справи про адміністративне правопорушення та складані постанови щодо ОСОБА_1 відповідають діючому законодавству, та у зв`язку із цим підстав для скасування прийнятої постанови не має.

Керуючись статтями 2,9,242-246,286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до поліцейського взводу №2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції України Котикової Анастасії Олександрівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Повний текст рішення виготовлено 15 січня 2020 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов