Справа № 260/268/19
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2020 рокум. Ужгород№ 260/268/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Калинич Я.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання дій протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Закарпатській області), в якому просив суд: 1. Визнати дії ГУ ДФС у Закарпатській області щодо нарахування в інтегрованій картці платника з електронного кабінету платника податків по платежу 70 (ЄСВ) боргу (недоїмки) на загальну суму 28103,53 грн. ОСОБА_1 - протиправними та зобов`язати Головне управління ДФС у Закарпатській області в подальшому утриматись від нарахування сум єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування ОСОБА_1 , як фізичній особі - підприємцю, який здійснює незалежну професійну діяльність, у картці платника податків; 2. Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області вчинити дії щодо списання у інтегрованій картці платника фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 суму недоїмки (боргу) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі - 28103,53 грн.; 3. Визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1401-50 від 05.11.2018 року та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04 лютого 2019 року № Ф-1401-50, виданої Управління у м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що вимоги Головного управління ДФС у Закарпатській області № Ф-1401-50 від 05.11.2018 року та №Ф-1401-50 від 04.02.2019 року про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску є безпідставними та підлягають скасуванню, оскільки позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з КВЕД 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування, а також 69.10 діяльність у сфері права.

Позивач зазначив, що оскільки зареєстрований як фізична особа-підприємець згідно Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», до нього не можуть застосовуватись положення абзацу 5 ч.1 ст.5 та ч.3 ст.5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI. Окрім того, зазначив, що зареєстрований тільки як фізична особа-підприємець, у позивача немає і не може бути реєстрації як особи що проводить незалежну професійну діяльність. Законодавець розмежовує фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, при цьому порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльність Законом №2464 не передбачений. Крім того, позивач вказав, що ним сплачено в повному обсязі задекларовані суми ЄСВ за період 2017-2018 рік. Вважає, що оскаржувані вимоги видані протиправно та підлягають скасуванню, у зв`язку з чим, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо списання з особового рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму недоїмки в розмірі вказаному у вимозі про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1401-50 від 05.11.2018 року та вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 року №Ф-1401-50, виданої управлінням у м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою за правилами загального позовного провадження.

19 березня 2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що відповідно до даних Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України ОСОБА_1 є арбітражним керуюючим (НОМЕР_2 від 17.07.2013) суб`єктом незалежної професійної діяльності тобто є платником єдиного внеску згідно з п.5 ч.1 ст.4. Відповідач вважає, що відповідно до ст.4 Закону позивач зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок як фізична особа-підприємець та як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, оскільки відповідає двом категоріям платників єдиного внеску. Наголошує, що відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок не входить в систему оподаткування. Також єдиний внесок є податком згідно ст.ст. 9, 10 Податкового кодексу України. Додатково в заперечення вимог позивача, відповідач вказує, що п.9 розділу VI Інструкції визначено випадки списання борг (недоїмка) зі сплати єдиного внеску, та вказує, що в даному випадку відсутні підстави для списання боргу зі сплати єдиного внеску.

09 квітня 2019 року до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить доповнити позовні вимоги та визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1401-50 від 04.03.2019 року.

15 квітня 2019 року в підготовчому засіданні представником відповідача було подано відзив на збільшену позовну заяву.

18 квітня 2019 року позивачем до суду було подано заяву про збільшення позовних вимог, якою просив прийняти ще одну позовну вимогу, а саме: визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1401-50 від 08.04.2019 року.

10 травня 2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на збільшену позовну заяву. Просить відмовити у задоволенні позову в повністю.

Ухвалою суду від 13 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року провадження у справі було зупинено до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі №520/3939/19 (Пз/9901/10/19).

Ухвалою суду від 16.12.2019 року провадження у справі поновлено та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15 січня 2020 року.

03 січня 2020 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про об`єднання в одне провадження декілька справ.

В судове засідання сторони не з`явились.

15 січня 2020 року до суду надійшла заява від позивача про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує.

15 січня 2020 року представником відповідача подано заяву про розгляд справи без участі представника ГУ ДФС у Закарпатській області. Просить відмовити у задоволенні позовну повністю. Одночасно просила залишити клопотання про об`єднання в одне провадження декілька справ без розгляду у зв`язку з втратою актуальності.

Відповідно до п. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_1 зареєстрований 14.11.2002 як фізична особа-підприємець, вид діяльності: 69.10 - діяльність у сфері права та 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування (а.с.27).

Позивачем надано до суду свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого НОМЕР_2 від 17.07.2013 (а.с.26).

Також, позивачем надано до суду звітність по ЄСВ за 2017, 2018 та платіжні доручення про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування: від 09.02.2018 року про сплату ЄСВ за 2017 рік на суму 8448,00 грн.; від 08.02.2019 на суму 9828,72 (а.с.15-16).

Судом встановлено, що 05 листопада 2018 року Головним управлінням ДФС у Закарпатській області винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1401-50, відповідно до якої у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, що становить 23189,17 грн. відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (а.с.13).

04 лютого 2019 року ГУ ДФС у Закарпатській області винесло вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1401-50, відповідно до якої у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, що становить 28103,53 грн. відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (а.с.14).

Відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1401-50 від 04 березня 2019 року, відповідно до якої у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, що становить 18274,81 грн. відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (а.с.49).

08 квітня 2019 року ГУ ДФС у Закарпатській області винесло вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1401-50, відповідно до якої у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, що становить 15520,63 грн. відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (а.с.60).

Вважаючи вказані вимоги протиправними, позивач звернувся до суду.

Спірні правовідносини врегульовані Основами законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженими Законом України від 14 січня 1998 року №16/98-ВР, Законом України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за № 460/26905, Порядком обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року №1162, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03 грудня 2014 року за №1553/26330 (далі - Порядок № 1162), Положенням про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування зареєстрованим постановою Правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні.

Частиною першою статті 7 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначені особи, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а частиною другою цієї статті встановлено, що перелік, доповнення та уточнення кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а також конкретних видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, до яких належать особи, визначаються законами України за видами.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 Закону № 2464-VI).

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону № 2464-VI).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI).

Згідно з пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI (у редакції Закону №77-VIII від 28.12.2014) платниками єдиного внеску є:

- фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

- особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що Закон № 2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на спрощеній системі оподаткування, основним видом економічної діяльності позивача є 70.22 «Консультування з питань комерційної діяльності й керування» та додатково 69.10 «Діяльність у сфері права»

У «Поясненнях до Класифікації видів економічної діяльності (КВЕД-2010)», які є додатком до Методологічних основ та пояснень до позицій національного класифікатора ДК 009:2010 «Класифікація видів економічної діяльності» (надалі КВЕД-2010), затверджених 23.12.2011 Наказом Державного комітету статистики України №396, зазначено: «… 70.2 Консультування з питань керування. … 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування. Цей клас включає надання консультаційних послуг, управлінської та організаційної підтримки компаніям та іншим організаціям з питань керування, корпоративного стратегічного й оперативного планування, визначення напрямів розвитку бізнесу, управління змінами, зниження собівартості та інших фінансових питань, маркетингових цілей і політики, кадрової політики, стратегії виплат компенсацій і пенсій, планування виробництва та контролю. Надання комерційних послуг може включати консультування, управлінську й організаційну підтримку компаній і громадських організацій відносно: - проектування методики бухгалтерського обліку та правил, програм ведення звітності, процедур контролю виконання кошторису; - консультування та підтримки компаній і громадських організацій у сфері планування, організаційних заходів, забезпечення ефективності та контролю, інформації з питань управління тощо. Цей клас включає також: - діяльність арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів). Цей клас не включає: - розроблення програмних додатків і програм для бухгалтерського обліку, див.62.01; - юридичні послуги та представництво, див.69.10; - діяльність у сфері бухгалтерського обліку, банківських операцій і аудиту, консультування щодо оподатковування, див.69.20; - консультування з питань архітектури та інжинірингу, див.71.11, 71.12; - консультування з питань навколишнього середовища, агрономії, безпеки тощо, див.74.90; - консультування із заповнення вакансій і пошуку персоналу, див. 78.10 - консультування у сфері освіти, див.85.60. …».

Враховуючи наведене, нормами права не заборонено бути позивачу фізичною особою-підприємцем та перебувати у такому статусі на обліку у контролюючого органу.

Згідно доказів наявних у матеріалах справи, зокрема інтегрованої картки, вбачається, що позивач є платником єдиного внеску - фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, тобто є платником єдиного внеску в розумінні пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI.

У п.65.3 ст.65 Податкового кодексу України зазначено, що для взяття на облік фізичної особи, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, така особа повинна подати заяву та документи особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем постійного проживання.

Відповідач не довів, що позивач звертався до нього особисто або через уповноважену особу із заявою та документами щодо взяття позивача на облік як самозайнятої особи.

Враховуючи те, що позивач не перебуває на обліку платника єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітність як такий платник, суд доходить висновку про безпідставне встановлення відповідачем позивачу як платнику єдиного внеску фізичній особі-підприємцю ознаки незалежної професійної діяльності та нарахування на цій підставі єдиного внеску.

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за № 460/26905, зі змінами від 15 травня 2018 року (далі - Порядок № 435), визначає процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Державної фіскальної служби України, яка є центральним органом виконавчої влади, який реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів.

Пунктом 16 розділу IV «Формування звіту» Порядку № 435 передбачено, що фізичні особи-підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти (додаток 5).

Відповідно до частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України в разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Положення пункту 16 розділу IV «Формування звіту» Порядку № 435 відсилають до додатка 5 «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску», розділом 6 якого визначені типи платника, серед яких окремо зазначено ФО - на загальній системі оподаткування, ФО - на спрощеній системі оподаткування, особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, членів фермерського господарства. Визначення окремого типу платника «фізичної особи-підприємця, яка має ознаку незалежної професійної діяльності» формою звіту не передбачено.

Отже, приписи пункту 16 Порядку № 435 про обов`язок формування та подання звіту фізичною особою-підприємцем, яка має ознаку незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням пунктів 4 та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI. Особи, визначені цими пунктами, є окремими платниками єдиного внеску з певними особливостями їх обліку, різною базою нарахування єдиного внеску та порядку його сплати, а тому поєднання нормотворцем двох різних статусів платників єдиного внеску на рівні підзаконного нормативно-правового акта призводить до невідповідності норм Порядку положенням Закону.

У рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.09.2019 року у справі №520/3939/19, яка є зразковою відносно даної адміністративної справи, Суд дійшов наступних висновків: за наявного існуючого правового регулювання взяття та перебування на обліку платника єдиного внеску фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності не передбачено. Взяття контролюючим органом на облік особи як платника єдиного внеску - фізичної особи-підприємця (пункт 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI) та внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб унеможливлює нарахування єдиного внеску за іншим типом платника без прийняття відповідних рішень і внесення змін щодо попереднього обліку особи у спосіб, визначений Законом і підзаконними нормативно-правовими актами. Підзаконний нормативно-правовий акт спеціальної облікової політики в частині визначення такої категорії платників єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою здійснення незалежної професійної діяльності не відповідає статті 4 Закону №2464-VI. Зміна контролюючим органом обліку особи платника єдиного внеску в спосіб, не встановлений Законом або встановлений підзаконним нормативно-правовим актом, який не відповідає Закону в цій частині, та нарахування на підставі таких дій єдиного внеску, суперечить принципам законності та належного врядування.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1401-50 від 05.11.2018 року, №Ф-1401-50 від 04.02.2019 року, №Ф-1401-50 від 04.03.2019 року та №Ф-1401-50 від 08.04.2019 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області вчинити дії щодо списання у інтегрованій картці платника ОСОБА_1 суму недоїмки (боргу) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі - 28103,53 суд зазначає наступне.

Оперативний облік платежів до бюджету здійснюється органами державної фіскальної служби відповідно до Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року за № 751/28881 (надалі Порядок обліку).

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку обліку визначено, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.

Згідно пункту 2 розділу IV Порядку обліку статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску змінюється відповідно до суті рішення (постанови) («Скасовується в судовому порядку»/ «Вручено, судовий розгляд»/ «Анульовано»).

У підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та рішень щодо єдиного внеску змінюється на «Скасовується в судовому порядку»/ «Вручено, судовий розгляд»/ «Анульовано» при частковому скасуванні. (…)

На підставі інформації про результати судового оскарження (рішення суду, прийнятого по суті) та у разі, якщо донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі підтверджується (статус податкових повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на «Вручено, судовий розгляд»), та якщо з урахуванням законодавчо встановлених строків вона вважається узгодженою, то в ІКП відображаються облікові показники (операції) щодо донарахування (поновлення у разі попереднього виключення з обліку)/зменшення суми.

У разі якщо за результатами судового оскарження донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується (статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на «Скасовується в судовому порядку»), то в ІКП відображення облікових показників (операцій) щодо донарахування /зменшення суми не проводиться.

Інформація, внесена та збережена відповідальними працівниками підрозділів адміністративного/судового оскарження до інформаційної системи органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, та інформаційної системи органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів адміністративного оскарження, щоденно автоматично відображається в реєстрі «Апеляційне та судове оскарження» підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи.

Відповідальні працівники підрозділів, які проводять контрольно-перевірочні заходи, щоденно опрацьовують інформацію, завантажену в підсистему, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи з інформаційних систем органів ДФС, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскаржень.

Отже, будь-які нарахування, збільшення або зменшення сум податкових зобов`язань платника податків, розрахунки з бюджетом контролюючий орган відображає в інтегрованій картці платника податків.

Оскільки нарахування, збільшення або зменшення сум податкових зобов`язань платника податків, його податкового боргу, розрахунки з бюджетом здійснюються в інтегрованій картці платника податків, суд дійшов висновку про наявність у платника податків матеріально-правового інтересу в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, відображали реальну структуру податкових вигод та податкових зобов`язань платника податків.

Оскільки відомості згідно оскаржуваної вимоги щодо наявної заборгованості позивача включено до інтегрованої картки платника податків - позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача вчинити дії щодо списання у інтегрованій картці платника ОСОБА_1 суму недоїмки (боргу) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі - 28103,53 грн.

Водночас, позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача в подальшому утриматись від нарахування сум єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування ОСОБА_1 у картці платника податків не підлягають до задоволення з огляду на їх непропорційний характер. Зокрема, задоволення таких позовних вимог матиме наслідком порушення балансу цілей на які спрямоване рішення суду.

Суд зауважує, що метою звернення до адміністративного суду із позовом є необхідність захисту порушеного права, свобод чи інтересів особи у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, вимоги позивача щодо утримання відповідача від нарахування сум єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування ОСОБА_1 у картці платника податків (на майбутнє), носять перспективний характер, являються безпідставними, а тому не підлягають до задоволення.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню у частині позовних вимог. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За правилами статті 139 частини 3 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Визначаючи співмірність понесених витрат з урахуванням скасування оскаржуваної вимоги у повному обсязі, суд вважає, що понесені позивачем у даній справі судові витрати у вигляді сплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень в розмірі 850,88 грн.

Разом з тим, позивачем при подачі до суду позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 2700,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №01 від 28.02.2019 року.

Отже, позивач сплатив судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі, зокрема внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м.Ужгород, вул.Волошина, буд.52, ) про визнання дій протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Закарпатській області щодо нарахування в інтегрованій картці платника з електронного кабінету платника податків по платежу 70 (ЄСВ) боргу (недоїмки) на загальну суму 28103,53 грн. ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області () вчинити дії щодо списання у інтегрованій картці платника ОСОБА_1 суму недоїмки (боргу) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі - 28103,53 грн.;

4. Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного Управління ДФС у Закарпатській області () про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1401-50 від 05.11.2018 року, №Ф-1401-50 від 04.02.2019 року, №Ф-1401-50 від 04.03.2019 року та №Ф-1401-50 від 08.04.2019 року.

5. У задоволенні адміністративного позову у частині решти позовних вимог - відмовити.

6. Стягнути з Головного управління ДФС у Закарпатській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у розмірі 850,88 (вісімсот п`ятдесят гривень 88 копійок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20 січня 2020 року.

СуддяЯ. М. Калинич