Справа № 120/4265/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 січня 2020 р. Справа № 120/4265/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати йому пенсії за вислугу років за період з 01.02.2008 року до 01.10.2009 року та з 01.10.2011 року до 01.01.2018 року без обмеження максимального розміру пенсії та зобов`язання відповідача провести відповідний перерахунок та виплату пенсії за вищезазначені періоди без обмеження її максимального розміру.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що з 16.12.2005 року він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Пенсію призначено йому в розмірі 100% від розміру грошового забезпечення, крім того були встановлені передбачені чинним законодавством підвищення та доплати до пенсії як інваліду війни 2-ї групи, учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (під час служби), інваліду війни 2 групи при виконанні обов`язків військової служби.

Вказує, що в період часу з 01.02.2008 року по 01.01.2018 року відповідач неодноразово проводячи йому перерахунок пенсії, застосовував обмеження щодо виплати її максимальним розміром. Зокрема, такі обмеження відповідач застосував з 01.02.2008 року до 01.10.2009 року та з 01.10.2011 року до 01.01.2018 року.

28.10.2019 року він звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку та виплати пенсії за вказаний період без обмеження її максимального розміру, на що отримав лист від 05.11.2019 року за №3267/В-12 про відмову у такому перерахунку із тих підстав, що застосування обмеження максимального розміру пенсії відповідає положенням статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач вважає, що відповідач протиправно не задовольнив його заяву, оскільки всі зміни, які були внесені до статтей 13, 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо розміру пенсії у відсотках та її максимального розміру стосуються виключно порядку призначення пенсії особам при реалізації ними права на первинне призначення пенсії за цим Законом, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Посилаючись на пункт 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", позивач переконує суд, що оскільки пенсію йому призначено з 16.12.2005 року, тому встановлені цим Законом обмеження пенсії максимальним розміром на нього не поширюються.

Крім того позивач зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року у справі №7- рп/2016 визнано такими, що не відповідають ст. 17 Конституції України, положення першого речення ч.7 ст. 43 Закону №2262. Зокрема, Конституційний суд зазначив, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених ч. 5 ст. 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. Враховуючи це, на думку позивача, відповідач зобов`язаний здійснити виплату йому пенсії без обмеження її максимального розміру.

Наведені обставини спонукали позивача звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 21.12.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

09.01.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що при перерахунку пенсії позивачу застосовано обмеження, передбачене статтею 43 Закону № 2262 (в редакції чинній на момент призначення пенсії), яка встановлює, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідач вказує, що позивачу призначено пенсію з 16.12.2005 року в розмірі - 14944,43 грн., яка виплачувалась в даному розмірі. В подальшому, йому здійснено перерахунок згідно довідки №15 та з 01.02.2008 року підсумок пенсії склав 16250,99 грн. Однак виплачено було 14944,43 грн. з урахуванням максимального обмеження встановленого статтею 43 Закону № 2262, яке діяло у цей період.

Згідно позиції відповідача, оскільки на момент перерахунку пенсії позивачу 01.02.2008 року положення статті 43 Закону 2262 неконституційними визнані не були, а вказана норма в редакції, чинній на момент перерахунку пенсії позивача, носить імперативний характер, тому положення Закону № 2262 застосовані органом пенсійного фонду в їх системній сукупності з метою забезпечення реалізації права позивача на отримання пенсії. Також відповідач наголошує, що позивач отримує пенсійні виплати, вид та розмір яких не зменшувався, право на призначення пенсії реалізовано, а отже головним управлінням збережено сутність і зміст права пенсіонера на соціальний захист.

За таких обставин Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області просить суд відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк, не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 починаючи з 16.12.2005 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" як інвалід війни 2-ї групи, учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалід 2 групи при виконанні обов`язків.

Як свідчать матеріали справи в період часу з 01.02.2008 року по 01.01.2018 року відповідачем неодноразово проводився перерахунок пенсії позивачу. При цьому, як зазначає позивач, під час перерахунку пенсії у період з 01.02.2008 року до 01.10.2009 року та з 01.10.2011 року до 01.01.2018 року відповідачем застосовувалося обмеження максимального розміру пенсії.

Незгода позивача із такими діями відповідача щодо обмеженням пенсії максимальним розміром, стала підставою для його звернення до суду за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

При вирішенні даного спору суд першочергово враховує те, що згідно частини 2 статті 19 Конституції Україні, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, судом встановлено, що відповідно до проведеного відповідачем перерахунку пенсії позивачу з 01.02.2008 року, розмір пенсії (з надбавками) склав 16250,99 грн., однак з урахуванням максимального розміру пенсії до виплати призначено 14944,43 грн.

В той же час на дату проведення такого перерахунку (01.02.2008р.) стаття 43 Закону України від 09 квітня 1992 року N 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон N 2262-XII) була доповнена новою частиною п`ятою згідно із Законом України від 28.12.2007 р. N 107-VI, яка передбачала, що максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вказана норма діяла до 22.05.2008 року згідно рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008. В подальшому, з 22.05.2008 року набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530, пунктом 10 якої установлено аналогічні попереднім положення щодо обмеження пенсії максимальним розміром, які діяли до 08.09.2009 року.

У зв`язку із зняттям обмеження максимального розміру пенсії відповідачем з 01.09.2009 року здійснено відповідний перерахунок пенсії позивачу та визначено її в розмірі 15959,01 грн. до 30.09.2009 року, тобто без обмеження максимального розміру. Такий же перерахунок був проведений і з 01.10.2009 року по 31.10.2009 року, згідно якого розмір пенсії визначено в сумі 16267,79 грн. Наступні перерахунки пенсії, про які зазначає позивач у своїй позовній заяві, були проведені відповідачем 12.04.2010 року (перерахунок з 01.09.2009р.) та 03.03.2011 року (перерахунок з 01.01.2009р.) та пов`язані саме з індексацією пенсії, проте розмір такої пенсії не зменшувався до того розміру, який був визначений при первинному перерахунку пенсії де застосовувались відповідні обмеження. Наведене підтверджується і довідкою відповідача від 05.11.2019 року № 2858 про суми виплачених позивачу пенсій за період з січня 2007 року по листопад 2019 року.

За таких обставин відсутні підстави для визнання протиправними дій відповідача, які пов`язані із здійсненням перерахунку пенсії позивачу з 01.02.2008 року до 01.10.2009 року з застосуванням обмеження її максимального розміру.

Щодо іншого періоду застосування обмежень максимального розміру пенсій з 01.10.2011 року до 01.01.2018 року, то суд зважає на таке.

Законом України від 08 липня 2011 року N 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" ( далі - Закон № 3668-VI), який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, частину п`яту статті 43 Закону N 2262-XII викладено в новій редакції, згідно якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Тобто з 01.10.2011 року на законодавчому рівні запроваджено нове обмеження пенсії максимальним розміром.

В подальшому, 01 січня 2016 року набули чинності норми Закону України від 24 грудня 2015 року N 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон N 911-VIII), відповідно до якого частину 5 статті 43 Закону N 2262-XII доповнено реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень".

Відповідно до підпункту 3 пункту 1 розділу I Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту резервістів, які постраждали внаслідок участі в антитерористичній операції, та членів їх сімей" від 12 квітня 2016 року N 1080-VIII статтю 43 Закону N 2262 після частини третьої доповнено двома новими частинами, у зв`язку з чим частина п`ята цієї статті стала частиною сьомою без змін у змісті.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року N 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України N 2262-XII зі змінами, а саме: ч. 7 ст. 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини зазначеного Рішення Конституційного Суду України положення ч. 7 ст. 43 Закону N 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року відсутня дія ч. 7 ст. 43 Закону N 2262-XII.

Поряд з цим, відповідно до Закону України від 06 грудня 2016 року N 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону набрав чинності з 01 січня 2017 року, у ч. 7 ст. 43 Закону N 2262-XII слова і цифри "у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".

Буквальне розуміння змін, внесених Законом України від 06 грудня 2016 року N 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року N 7-рп/2016, дозволяє стверджувати, що у Законі N 2262-XII відсутня дія ч. 7 ст. 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Тобто, вказане означає, що протягом 2017 року ст. 43 Закону N 2262-XII не передбачала положення, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів. Отже, внесені Законом України від 06 грудня 2016 року N 1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до ч. 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Такий висновок узгоджується з позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі N 522/16882/17, від 31 січня 2019 року у справі N 638/6363/17 та від 12 березня 2019 року у справі N 522/3049/17.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року та протягом 2017 року обмеження максимальним розміром пенсії позивача є протиправним.

Щодо доводів позивача про те, що обмеження пенсії максимальним розміром, яке встановлене Законом № 3668-VI, з 01.10.2011 року стосується виключно порядку первинного призначення пенсії, а не перерахунку вже призначеної пенсії, то судом враховується наступне.

Так, згідно зі ст. 2 Закону N 3668-VI (в редакції Закону N 911-VIII) максимальний розмір пенсій, призначених (перерахованих) відповідно до Закону N 2262-XII не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсій, призначених (перерахованих) відповідно до Закону N 2262-XII, не може перевищувати 10740 грн.

Відповідно до п. 2 "Прикінцеві та перехідні положення" цього ж Закону обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам встановлюється законодавством незалежно від дати призначення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання).

Якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Наведені норми кореспондуються з положеннями ч. 7 ст. 43 Закону N 2262-XII (в редакції Закону N 911-VIII, чинній з 01 січня 2016 року по 20 грудня 2016 року), за якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вони не звужують змісту вже набутих прав пенсіонерів, розмір призначеної пенсії яких більший зазначеного максимального розміру. Водночас запроваджують обмеження, в тому числі на період з 01 січня 2016 року по 20 грудня 2016 року, щодо розміру призначених та перерахованих пенсій, зокрема відповідно до Закону N 2262-XII.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі N 205/8204/16-а (2а/205/2/17), від 21 листопада 2019 року у справі № 295/2039/17.

Тобто, з огляду на положення ст. 2 Закону N 3668-VI правова норма, якою передбачено обмеження максимального розміру пенсій, має застосовуватися не тільки щодо призначених пенсій, а й щодо перерахованих пенсій.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що оскільки Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року N 7-рп/2016, яким скасовано законодавчі приписи щодо обмеження пенсії максимальним розміром, встановлені ч. 7 ст. 43 Закону N 2262-XII, набрало законної сили 20 грудня 2016 року, то позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років без обмеження її максимального розміру підлягають задоволенню саме за період з 20 грудня 2016 року по 31 грудня 2017 року, оскільки період з 01 січня 2018 року охоплюється позовними вимогами у іншій справі № 120/3484/19-а, по якій Вінницьким окружним адміністративним судом 09.12.2019 року уже винесено рішення.

Відповідно, позовні вимоги, що охоплюються періодом з 01.10.2011 року до 19.12.2016 року, задоволенню не підлягають.

При цьому, щодо неможливості задоволення в цій частині позовних вимог суд зважає також і на те, що положення статті 43 Закону N 2262-XII у відповідній редакції носять імперативний характер та відповідні обмеження пенсії максимальним розміром до 20.12.2016 року були чинними та підлягали застосуванню відповідачем при здійсненні перерахунку пенсії. Крім того, положення цієї норми не містили інших правових приписів, які б врегульовували питання визначення максимального розміру пенсії та її виплати без застосування такого обмеження.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Це означає, що пенсія, як періодичний платіж, виплачується за загальним правилом необмежено у часі, якщо не відбулося змін у законодавстві. Так, порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені за умов іншого законодавчого регулювання.

Конституційний Суд України в рішенні від 25 січня 2012 року N 3-рп/2012 визначив, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, з практики Європейського суду з прав людини, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (справа "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 р.).

У справі „Сорінґ проти Сполученого Королівства" („Soering v. United Kingdom") в рішенні від 7 липня 1989 pоку Європейський суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року „спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства загалом, і вимогами захисту основних прав людини". У справі „Ріс проти Сполученого Королівства" („Rees v. United Kingdom") у рішенні від 17 жовтня 1986 року цим Судом було зазначено, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання держави стосовно людини, „належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини".

Як встановлено судом, позивач отримує пенсійні виплати, вид та розмір яких не зменшувався, а відтак, в період діючого законодавчого обмеження максимального розміру пенсії, її виплата в іншому порядку відповідачем не могла бути здійснена.

За таких обставин заявлені позивачем позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Крім того, при прийнятті даного рішення суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (N 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (N 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє часткове підтвердження у ході розгляду справи, то поданий позов необхідно задовольнити частково.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку та виплати пенсії за вислугу років за період з 20 грудня 2016 року по 31 грудня 2017 року, без обмежень максимального розміру пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 за період з 20 грудня 2016 року по 31 грудня 2017 року, без обмежень максимального розміру пенсії, з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, ).

Повне судове рішення складено та підписано 16.01.20.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович