Справа № 263/16881/19
Суддя: Соловйов О. Л.
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/263/65/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2020 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Соловйова О.Л.,

за участю секретаря Лопатнюк К.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Хавалджи Федора Георгійовича про визнання протиправними дій та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії НК № 649958 від 09.11.2019,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до поліцейського взводу№2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Хавалджи Ф. Г. про визнання протиправними дій та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії НК № 649958 від 09.11.2019.

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 09 листопада 2019 року поліцейським взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Хавалджи Ф. Г. винесено постанову серії НК № 649958 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Оскаржувана постанова, на думку позивача, винесена із порушенням норм права, без повного та об`єктивного дослідження доказів.

У вказаній постанові зазначено, що позивач, керуючи транспортним засобом, відмовився пред`являти документи на управління транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1 а, 2.1 б Правил дорожнього руху України, та притягнуто до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 126 КУпАП. Позивач вказує на те, що транспортним засобом він не керував, а лише сидів та чекав на таксі. У цей час біля нього проїжджали інспектори поліції на автомобілі патрульної поліції, які зупинившись біля нього запропонували надати посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. Вважає, що оскільки ПДР України він не порушував, то інспектор поліції не мав права вимагати від нього пред`явлення посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб.

Також, позивач посилається на статтю 283 КУпАП, відповідно до якої повинні бути вказані правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок її оскарження. Отже всупереч вищезазначеному, оскаржувана постанова не відповідає даним вимогам, оскільки в ній не зазначено порядок її оскарження.

У зв`язку із чим, позивач просить суд визнати дії протиправними та скасувати постанову від 09 листопада 2019 року серії НК № 649958 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, відповідачем на адресу суду направлено відзив на позовну заяву, в якому останній вказує на те, що згідно з п. 4 Інструкції № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Крім того, зазначено, що під час патрулювання 08.11.2019 близько 23:30 на службовий планшет поліцейських взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції надійшло повідомлення про те, що біля кафе «Гусі-Лебеді»,водій автомобіля ВMW, номерний знак НОМЕР_1 , керує зазначеним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Прибувши за викликом на місце правопорушення було виявлено вищевказаний автомобіль водій якого, виїзждав з паркувального місця. В момент наближення автомобіля поліції позивач заїхав на паркувальне місце після чого вийшов з автомобіля з водійського місця, після чого на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» був зупинений поліцейськими, що підтверджується наявним відеозаписом з реєстратора, установленого у службовому автомобілі патрульного.На вимогу поліцейського, щодо пред`явлення зазначених документів водія, яким пізніше виявився ОСОБА_1 , не було виконане, а саме не було пред`явлено посвідчення водія відповідної категорії, та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушено останнім п. 2.1.а, 2.1.б ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП, що також підтверджуються відеозаписом здійсненим з портативного відеореєстратора закріпленого на однострої патрульного. Відповідно до п. 1.3. ПДР України, ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Інспектор поліції, виконавши вимоги КУпАП та Інструкції № 1395, виніс на місці вчинення правопорушення відносно ОСОБА_1 постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП. За результатами розгляду адміністративної справи, керуючись положеннями статей 33, 36, 284 КУпАП, до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., шляхом винесення постанови, тому вважає оскаржувану постанову правомірною та такою, що не підлягає скасуванню. З приводу обставин того, що постанова не відповідає вимогам законодавства, то відповідач посилається на те, що така відповідає положенням п. 5 розділу ІІІ Інструкції № 1395, ст. 283 КУпАП, складена у письмовій формі, у ній зазначено посадову особу, яка прийняла постанову, дату розгляду справи, місце скоєння правопорушення, відомості про особу, що скоїла правопорушення, опис обставин, установлених при розгляді справи, зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, прийняте у справі рішення. Також інспектором поліції у відповідності до положень ст. 268 КУпАП ОСОБА_1 роз`яснені права та від нього не надходило жодних клопотань. У зв`язку з наведеним, відповідач вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та відсутні підстави для задоволення позову.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 листопада 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження, визначено строк для відповідача для подання відзиву на позов та позивачу для надання відповіді на відзив, роз`яснено строки та порядок надання суду доказів.

Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалися сторони, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 9, 244 КАС України, виходить з такого.

Судом встановлено, що відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення від 09 листопада 2019 року серії НК № 649958, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки ВMW, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 09 листопада 2019 року о 00 год. 23 хв. по пр. Металургів, буд. 106 у Центральному районі м. Маріуполя, не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п. 2.1 а, 2.1 б ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Відповідачем долучений відеозапис у файлі video_2019-11-09, з якого вбачається, що 09 листопада 2019 року близько 00:23:37 на пр. Металургів в м. Маріуполі біля кафе «Гусі Лебеді» вищезазначений транспортний засіб, здійснює заїзд на паркувальне місце після чого ОСОБА_1 самостійно виходить з місця водія о 00:23:50.

Також, з оглянутого відеозапису, а саме: файлу вбачається, що о 00 год. 21хв. 22 секунд поліцейський вимагає від позивача надати посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, на що позивачем надана негативна відповідь, та повідомлено що він не керував транспортним засобом. Крім того, на подальші неодноразові вимоги пред`явити зазначені документи водій повідомив, що відмовляється надати відповідні документи, доки поліцейські не доведуть порушення ним правил дорожнього руху, та можуть скласти відносно нього постанову за статтею 126 КУпАП, що зафіксоване на нагрудний реєстратор патрульного у файлі о 00:33:03.

Окрім цього, з наданого відповідачем відео вбачається, що ОСОБА_2 на місці зупинки було ознайомлено з наявним відео вчинення правопорушення.

Представлені суду докази відповідають замісту статей 73 77 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно вони достатні для прийняття у справі законного та справедливого рішення.

Відповідно до змісту розділу IV Інструкції № 1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Проводячи оцінку оскаржуваної постанови необхідно дійти висновків, що така у повній мірі відповідає змісту ст. 283 КУпАП, оскільки у ній зазначені усі дані, як того вимагає наведене положення закону.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями частини 1 статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката Зелена картка), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

За приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відеозапис з місця події, що був наданий відповідачем, досліджений судом, є доказом в адміністративній справі і він безпосередньо свідчить про наявність події та складу адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 . Таким чином, твердження позивача, про відсутність руху не відповідають фактичним обставинам справи, є надуманими та обраним способом захисту.

У розділі 2 ПДР України, ст. 16 Закону України Про дорожній рух передбачено основні права та обов`язки водіїв механічних транспортних засобів та закріплено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 127/19283/17 висловив правову позицію та наголосив на тому що, виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу інспектора поліції для їх перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною, не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають ніякого відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`являти на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи, стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть тоді, коли факт притягнення до адміністративної відповідальності за інші порушення ПДР України не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, є доведеною.

Щодо доводів позивача стосовно невідповідності в постанові вимогам ст. 283 КУпАП, суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Проводячи оцінку оскаржуваної постанови необхідно дійти висновків, що така у повній мірі відповідає змісту ст. 283 КУпАП, оскільки у ній зазначені усі дані, як того вимагає наведене положення закону.

Згідно ст.285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Як вбачається з постанови вона відповідає вищезазначеним приписам: в ній зазначено посадову особу, яка прийняла постанову, дату розгляду справи; місце скоєння правопорушення, відомості про особу, що скоїла правопорушення; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Суд, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов висновку, що при складанні постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача поліцейський керувався вимогами КУпАП, ПДР України, діяв в межах своїх повноважень, а спірна постанова такою, що винесена з дотриманням вимог чинного законодавства, компетентною на те особою.

Враховуючи вищевикладене, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що останній не порушував правил дорожнього руху, оскільки відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено факт вчинення позивачем правопорушення та надано неспростовні докази цього.

Під час винесення постанови, було виконано всі, передбачені ст. 280 КУпАП вимоги, вина позивача встановлена, його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 126 КУпАП, а тому підстави для задоволення позову та скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а також закриття провадження по справі - відсутні.

Відповідно до ст. 143 КАС України судовий збір відноситься на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 20, 72-79, 139, 143,241, 242, 244-246, 250, 271, 280,283, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Хавалджи Федора Георгійовича про визнання протиправними дій та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії НК № 649958 від 09.11.2019, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого Апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , м АДРЕСА_2 Маріуполь, Донецька АДРЕСА_3 .

Поліцейський роти №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Хавалджи Федір Георгійович, службова адреса: вул. М. Мазая, 16, м. Маріуполь.

Суддя О.Л. Соловйов