Справа № 420/6272/19
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6272/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Марина П.П.,

за участю секретаря Пивовар Т.В.,

за участю сторін:

від позивача Василін В.В.,(за ордером)

від відповідача Гармаш А.С., (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішень від 05.09.2019 року

В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 05.09.2019 року про відмову у реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матірю - ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради зареєструвати місце проживання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матірю - ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 05.09.2019 року про відмову у реєстрації місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матірю - ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради зареєструвати місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матірю - ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є матір`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які народженні від ОСОБА_5 , громадянина Російської Федерації. Позивач, 05.09.2019 року звернулась до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання малолітнього сина та з заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої доньки за її адресою, як матері. Однак, цього ж дня, 05.09.2019 року, рішеннями Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради позивачу відмовлено у проведенні реєстрації місця проживання малолітніх дітей, посилаючись на п.18 Правил реєстрації місця проживання, а саме у зв`язку з відсутністю згоди батька. Позивач не погоджується з вищезазначеними рішеннями Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, вважає їх неправомірними, такими, що порушують її права та права її малолітніх дітей і підлягають скасуванню. Позивач зазначає, що у вихованні дітей ОСОБА_5 участі не приймає. Будь-яких спорів щодо місця проживання дітей між мною та ОСОБА_5 немає. На цей час позивач не підтримує зв`язок з ОСОБА_5 та його місцезнаходження їй невідомо. Взяти згоду ОСОБА_5 на реєстрацію дітей за моїм місцем проживання - неможливо. Додатково, позивач зазначає, що у дитячому садку та в школі від неї вимагають надання підтвердження реєстрації місця проживання дітей, в протилежному випадку її попереджають про можливість відмови дітям у можливості відвідувати дитячий садок та навчатись у школі. Таким чином, на переконання позивача, відмова у реєстрації місця проживання малолітніх дітей суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію прав, гарантованих Конституцією України та законами України, зокрема, права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист.

Представником відповідача 25.11.2019 року надано до суду відзив на позов (а.с.51-58), в якому висловлена позиція відповідача щодо заявлених позивачем позовних вимог. Відповідач зазначив, що ОСОБА_6 05.09.2019 року звернулась до Департаменту за отриманням адміністративних послуг з реєстрації місця проживання своїх малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 . Для отримання вказаних адміністративних послуг позивач надала додаткові документи. Дослідивши документи, надані суб`єктом звернення для отримання зазначених адміністративних послуг, адміністратор Департаменту прийняв рішення про відмову у наданні адміністративних послуг, у зв`язку з тим, що суб`єктом звернення не подано необхідних документів або інформації (відсутня згода батька на реєстрацію місця проживання дітей), про що зазначено у заявах про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 05.09.2019 року. Враховуючи зазначене, Департамент, надаючи відмови в реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , діяв відповідно до вимог чинного законодавства. Департаментом дотримано всіх вищезазначених умов під час прийняття рішення про відмову у реєстрації місця проживання малолітніх дітей позивача за адресою: АДРЕСА_2 , таким чином немає підстав для задоволення позову про визнання протиправними рішень та зобов`язання Департаменту як органу реєстрації, зареєструвати місце проживання малолітніх дітей.

У відповіді на відзив від 09.12.2019 року (а.с.61-64) представник позивача зазначив, що рішення відповідача у спірних відносинах не можуть бути визнані правомірними, оскільки прийняті без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з використанням повноважень не з тією метою, з якою вони надані. Відсутність реєстрації місця проживання малолітньої дитини позивачки суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України. Відповідач, як орган владних повноважень не виконав своє позитивне зобов`язання щодо забезпечення права заявниці на повагу до її сімейного життя. Також представник зазначає, що позивач не чинить жодних перешкод для батька дітей стосовно участі у їх вихованні та спілкуванні з ними, якби у останнього було таке бажання. У позивача відсутній спір з батьком дітей, ані щодо того з ким повинні проживати діти, ані щодо місця проживання та реєстрації дітей, ані з будь-яких інших підстав.

У запереченнях на відповідь на відзив (а.с.81-89) від 20.12.2019 року, представник відповідача заперечує щодо тверджень позивача наведених у позові та відповіді на відзив на позов та наголошує, що інших підстав для реєстрації місця проживання без згоди одного з батьків на реєстрацію місця проживання дитини не існує.

Ухвалою суду від 01.11.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 28.11.2019 року судом вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 24.12.2019 року судом зупинено провадження у справі у зв`язку з можливим примирення сторін.

Ухвалою суду від 15.01.2020 року судом поновлено провадження у справі.

У судовому засіданні 15.01.2020 року судом, керуючись положеннями ст.250 КАС України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких є ОСОБА_5 , громадянина Російської Федерації (а.с.17-22).

Позивач, 05.09.2019 року звернулась до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради із заявами про реєстрацію своїх малолітніх дітей сина ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за адресою проживання матері (а.с.10-12). До вказаних заяв позивачем додано свідоцтва про народження; квитанції про сплату адміністративного збору; копії паспорта громадянина України.

За результатами розгляду вищезазначених заяв, Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, прийнято рішення, якими позивачу відмовлено у реєстрації її малолітніх дітей, з підстав, як зазначено в самих рішеннях: «особа не подала необхідний документів або інформації» (а.с.11, 13).

Як встановлено судом під час судових засідань та зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив, позивачу відмовлено у задоволенні заяв оскільки відсутня згода батька дитини на реєстрацію місця проживання дітей.

Отже, єдиною підставою для відмови у реєстрації місця проживання малолітньої дитини за місцем проживання матері є відсутність письмової згоди другого з батьків.

Позивач, вважає, що прийняті відповідачем рішення про відмову у реєстрації її малолітніх дітей за адресою її проживання є такими, що порушують її права та права її малолітніх дітей і підлягають скасуванню, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон №1382) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Статтею 6 Закону №1382 передбачено, що у разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Згідно з ч.4 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, затверджено Правила реєстрації місця проживання та Порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, які визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.

Пунктом 11 Правил реєстрації місця проживання визначено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Пункт 18 Правил реєстрації місця проживання також містить положення щодо обов`язковості реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника за згодою інших законних представників.

Виходячи із вищенавденеих норм законодавства, суд приходить до висновку, що Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, прийнято рішення на підставі норм законодавства.

При цьому, суд зазначає, що ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено поняття «забезпечення найкращих інтересів дитини», зокрема вказано, що це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Відповідно до ст.18 вказаного Закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Суд зазначає, що відповідно ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом встановлено, що діти позивача проживають разом із нею, обставин, які б свідчили про наявність спору між батьком та матір`ю дитини, щодо визначення її місця проживання, судом не встановлено, відповідачем не доведено та не надано до суду доказів протилежного.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність реєстрації місця проживання малолітніх дітей за місцем фактичного проживання суперечить їх інтересам та суттєво обмежує реалізацію їх прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що рішення про відмову у здійсненні реєстрації місця проживання малолітніх дітей за місцем проживання матері, хоча й здійснена на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений пунктами 11, 18 Правил №207, однак без урахування інтересів дітей, як це визначено вимогами Конвенції про права дітей та Закону України «Про охорону дитинства» та є непропорційним, а тому підлягають скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які наявні у справі щодо їх належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти Україн» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішень від 05.09.2019 року задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 05.09.2019 року про відмову у реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матірю - ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради зареєструвати місце проживання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матірю - ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1

Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 05.09.2019 року про відмову у реєстрації місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матірю - ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради зареєструвати місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матірю - ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано суддею 20.01.2020 року.

Позивач: ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради (, 65074, м.Одеса, вул.Косовська, 2Д).

Суддя П.П. Марин

.