Справа № 460/4120/19
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2020 року м. Рівне №460/4120/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю секретаря судового засідання Самкової Т.А.; представника позивача - Коробенюка О.В.; представника відповідача - не прибув; розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне Міністерства оборони України до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними та скасування постанов.

У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне Міністерства оборони України (далі іменується - позивач) до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати: постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.12.2019 ВП №60780512 в частині стягнення виконавчого збору; постанову про стягнення виконавчого збору від 03.12.2019 ВП №60780512.

Заяви по суті справи.

Позовна заява обґрунтована тим, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Дудкою І.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.12.2019 ВП №60780512 якою, зокрема, постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 16692,00 грн. 03 грудня 2019 року державним виконавцем також винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №60780512, відповідно до якої постановлено стягнути з боржника - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне виконавчий збір у розмірі 16692,00 грн.; стягувач - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Позивач вказує на протиправність таких постанов в частині стягнення виконавчого збору, оскільки обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є фактичне виконання судового рішення та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення. Позивач вказує, що державний виконавець не здійснював жодних заходів щодо примусового виконання рішення, що визначені статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстави для стягнення виконавчого збору відсутні.

Відзив на позовну заяву в порядку статей 162, 269 КАС України відповідачем до суду не поданий.

Ухвалою суду від 08.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, з врахуванням особливостей провадження у категорії справ з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця (стаття 287 КАС України) у відкритому судовому засіданні на 15.01.2020.

Ухвалою суду від 15.01.2020 замінено відповідача у справі №460/4120/19 - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на правонаступника - Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) (79000, місто Львів, Галицький район, площа Шашкевича, 1; ).

Вирішуючи питання щодо правонаступництва, суд вказав, що у даному випадку відповідача слід замінити саме на правонаступника - Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів), оскільки Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (як територіальний орган) не міститься у переліку органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016, статті 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII від 02.06.2016, та Наказу Міністерства юстиції України «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України» №2832/5 від 29.09.2016.

Ухвалою суду від 15.01.2020 також постановлено розгляд справи відкласти на 20.01.2020.

Ухвалою суду від 20.01.2020 заяву ОСОБА_1 про вступ у справу в якості третьої особи залишено без задоволення.

У судове засідання прибув представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги, та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув та не повідомив суд про причини неявки.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, оскільки відповідно до частини третьої статті 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Дудкою І.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.12.2019 ВП №60780512 з наступними відомостями: назва документу - виконавчий лист №460/2145/19; документ видав - Рівненський окружний адміністративний суд; про - зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Рівне надати ОСОБА_1 відповідь на запит від 19.08.2019 у відповідності до Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI; боржник - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Рівне; стягувач - ОСОБА_1 ; документ вступив у законну силу (набрав чинності) - 22.11.2019 (далі іменується - Постанова про відкриття виконавчого провадження) (а.с. 26).

Даною постановою вирішено, зокрема: 1) відкрити виконавче провадження; 2) боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів; 3) стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 16692,00 грн.

03 грудня 2019 року державним виконавцем також винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №60780512, відповідно до якої постановлено стягнути з боржника - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне виконавчий збір у розмірі 16692,00 грн.; стягувач - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі іменується - Постанова про стягнення виконавчого збору) (а.с. 28).

Не погоджуючись з Постановою про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору та Постановою про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду з позовом.

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваних рішень - Постанови про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору та Постанови про стягнення виконавчого збору, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд зазначає наступне.

За приписами статті 1 Закону України №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Абзацом 1 частини шостої статті 26 Закону України №1404-VIII визначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За приписами частини першої статті 27 Закону України №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина третя статті 27 Закону України №1404-VIII).

Відповідно до абзацу 1 частини четвертої статті 27 Закону України №1404-VIII, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За правилами абзаців 1-4 пункту 8 Розділу III «Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження» Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» №512/5 від 02.04.2012 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802) (далі іменується - Інструкція №512/5), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Проаналізувавши положення статей 26, 27 Закону України №1404-VIII та пункту 8 Розділу III «Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження» Інструкції №512/5 в аспекті спірних правовідносин суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню, та зобов`язаний винести постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, що відповідач виконав даний обов`язок: у Постанові про відкриття виконавчого провадження від 03.12.2019 зазначив про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону, та одночасно виніс Постанову про стягнення виконавчого збору.

Як зазначалося вище, за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина третя статті 27 Закону України №1404-VIII).

Перелік підстав, за яких не сплачується виконавчий збір, наведений у частині п`ятій статті 27 Закону України №1404-VIII, зокрема:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Суд зазначає, що у даному випадку підстави, за яких не сплачується виконавчий збір, відсутні.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням виконавчий збір є винагородою державному виконавцю за вчинення ним заходів примусового виконання рішення, яке боржник не виконав добровільно. Водночас, не залежно від того чи буде це рішення виконане в подальшому, розмір виконавчого збору вже встановлено постановою про відкриття виконавчого провадження і ця сума має бути стягнута з боржника у безспірному порядку. Виключенням з цього правила є лише випадки, встановлені частиною п`ятою статті 27 Закону України №1404-VIII.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, що містяться у постанові від 12 грудня 2019 року у справі №750/3852/17 (адміністративне провадження №К/9901/33895/18).

У постанові від 20 листопада 2019 року (справа №480/1558/19, адміністративне провадження №К/9901/21929/19) Верховний суд вказав, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Таким чином, визначаючи у Постанові про відкриття виконавчого провадження вимоги про стягнення виконавчого збору та приймаючи Постанову про стягнення виконавчого збору, відповідач діяв правомірно.

Суд зазначає, що у даному випадку стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження є обов`язком, а не правом державного виконавця, а стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження здійснюється незалежно від вчинених державним виконавцем виконавчих дій з примусового виконання рішення, визначених статтею 10 Закону України №1404-VIII.

Суд відхиляє посилання позивача на приписи пункту 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 №14, з огляду на наступне.

Так, у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 №14 зазначено: Відповідно до статей 45, 46 Закону №606-XIV (606-14) витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово. Суд може визнати стягнення виконавчого збору необґрунтованим, якщо встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання рішення не узгоджувався зі строками, встановленими в ч. 2 ст. 24 Закону №606-XIV (606-14), і був нереальним.

Проте, такого роду правозастосування здійснювалося відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, що втратив чинність 05.01.2017.

Частина друга статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV визначала, що у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Тобто, відкриваючи виконавче провадження, державний виконавець надавав боржнику строк для добровільного виконання рішення за Законом України №606-XIV, та лише у випадку ненадання у такий строк доказів добровільного виконання рішення розпочинав примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат.

Проте, редакція Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, чинна на момент прийняття оскаржуваних постанов, містила інші норми права щодо стягнення виконавчого збору, а саме: «у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону».

Тобто, за норми Закону України №1404-VIII не ставлять питання про стягнення виконавчого збору у залежність від добровільного виконання боржником рішення у строк, визначений постановою про відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору відбувається при відкритті виконавчого провадження та не стосується питання вчинення державним виконавцем певних заходів (дій), спрямованих на примусове виконання рішення.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону України №1404-VIII, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Доказів виконання позивачем, як боржником, судового рішення до винесення Постанови про відкриття виконавчого провадження суду не надано.

Таким чином, оскаржувані рішення виконавчого органу є правомірними, а відтак заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат в порядку статті 139 КАС України не підлягає вирішенню.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне Міністерства оборони України (33001, місто Рівне, вулиця Чернишова, 8; ) до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (79000, місто Львів, Галицький район, площа Шашкевича, 1; ) про визнання протиправними і скасування постанов - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 20 січня 2020 року.

Суддя Недашківська К.М.