Справа № 400/3925/19
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України
15 січня 2020 р. № 400/3925/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до Державна організація (установа,заклад) територіальне медичне об`єднання Мінсітерства внутрішніх справ України по Миколаївській області, вул. Флотська, 71,Миколаїв,54025 Міністерство внутрішніх справ України вул. Академіка Богомольця, 10, Київ, 01601
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до державної організації (установа, заклад) територіального медичного об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївської області з вимогами визнати дії відповідача протиправними, щодо відмови в підготуванні та направлені до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подання про призначення ОСОБА_1 пенсії відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 та всіх необхідних документів; зобов`язати відповідача підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подання про призначення ОСОБА_1 пенсії згідно з додатком 3 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 та всіх необхідних документів.

10.12.2019 за ініціативи суду, до участі у справі долучено другого відповідача Міністерство внутрішніх справ України.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що має стаж служби в органах внутрішніх справ 12 років 8 місяців і 4 дні, а загальний стаж 25 років 10 місяців. Відповідно до п. «б» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», вона має право на пенсію відповідно до вимог цього Закону. З цього приводу вона звернулася до відповідача з заявою про підготовку та направлення документів до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві які необхідні для призначення пенсії відповідно до цього Закону. Але, 03.10.2019 відповідачем своїм повідомленням №33/35-Н-03 відмовив в задоволенні зазначеної заяви.

Правомірність свої позиції позивачка аргументувала позитивною судовою практикою на її користь, а саме постанови Верховного Суду України від 10.02.2015 у справі №21-630а14 та від 01.07.2014 у справі №21-244а14, постанови Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №539/3872/14-а, від 16.07.2019 у справі №686/651/17.

Відповідач 1 державна організація територіального медичного об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївської області надав відзив, в якому свою позицію аргументував тим, що на момент звільнення з органів внутрішніх справ позивачці було 40 років та вона мала загальний трудовий стаж 21 р. 09 м. 07 дн., з яких календарна вислуга в ОВС 12 років 8 місяців та 2 дн, трудовий стаж 09 р. 01 м. 02 дн.

А відповідно до ст.12 Закону, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського, якщо вони на день звільнення мають вислугу років 20 років і більше.

На день звільнення зі служби в ОВС позивач не досягла 45-річного віку та згідно даних трудової книжки не мала у наявності необхідного страхового стажу 25 років і більше. Тобто, жодної вимоги ст.12 Закону, не виконано, отже позивачка не набула права на пенсію за вислугу років.

Відповідач зазначає, що лише в період з 31.07.2002 по 29.04.2006 діяла редакції Закону, яка дозволяла призначати пенсії незалежно від підстав та часу звільнення. Але, на той час позивачка не скористалася своїм правом, а в теперішній час у відповідача відсутні правові підстави для задоволення її вимог.

Відповідач 2 Міністерство внутрішніх справ України, також позов не визнало, надіслало відзив, в якому просило у задоволенні позову відмовити. У відзиві відповідач 2 також, звернув увагу, на те, що на момент звільнення позивачки з органів внутрішніх справ вона не досягла пенсійного віку, та не мала необхідного трудового стажу. Позивачка не мала право на призначенні пенсії, як за законодавством часу звільнення з органів внутрішніх справ, так і за діючим в теперішній час законодавством.

Позивачкою надано відповідь на відзив відповідачів, в якому зауважується, що якщо право на призначення пенсії у позивачки вже виникло у 2002 році, відповідно до змін в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то в подальшому її вже неможливо позбавити.

В судове засідання 10.12.2019 представники сторін не з`явились.

Суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження 15.01.2019 без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, відповідно до визначених строків в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі та ухвалі від 10.12.2019, оскільки клопотань від сторін про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, від сторін не надходило.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , 1947 р.н., в період з 05.10.1969 по 04.06.1975 проходила службу в органах внутрішніх справ на посадах слідчого Миколаївського міськвиконкому УВС виконавчого комітету Миколаївської обласної Ради.

В період з 09.03.1981 по 12.10.1987, ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ вихователя та старшого вихователя приймальника-розподільника для неповнолітніх УВС виконавчого комітету Миколаївської обласної Ради депутатів трудящих.

12.10.1987 наказом УВС ОСОБА_1 звільнена зі служби в органах внутрішніх справах за власним бажанням.

На час звільнення з органів внутрішніх справ, ОСОБА_1 виповнилося 40 років, та вона мала 12 р. 08 м. 02 дн. вислуги років, а також загальний трудовий стаж 21 р. 09 м. 07 дн.

23.09.2019 ОСОБА_1 звернулась до Державної організації (установа, заклад) територіального медичного об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївської області (правонаступника приймальника-розподільника для неповнолітніх УВС виконавчого комітету Миколаївської обласної Ради депутатів трудящих) з заявою про оформлення документів для призначення пенсії згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

03.10.2019 Державної організації (установа, заклад) територіального медичного об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївської області листом за №33/35 Н-03 відмовила ОСОБА_1 в оформлені документів для призначення пенсії, з тих підстав, що на момент її звільнення з органів внутрішніх справ, вона не мала право на пенсію за вислугою років. На день звільнення зі служби не досягла 45-річного віку, та не мала у наявності необхідного страхового стажу 25 років і більше.

Відповідно до п. «б» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Тобто, дійсно діюче законодавство пов`язує можливість призначення пенсії за вислугу років саме з наявністю на день звільнення зі служби двох умов: 1) досягнення 45-річного віку; 2) страхового стажу 25 років, з яких не менше ніж 12 років і 6 місяців служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до діючою редакції ст.12 Закону, позивачка не має право на призначення пенсії за вислугою років.

Разом з тим, в період з 31.07.2002 по 29.04.2006 діяла інша редакція ст.12 Закону, у редакції Закону №51-IV від 04.07.2002. Відповідно до цієї редакції, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв`язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Станом на час набуття чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» №51-IV від 04.07.02 позивачка досягла 45-річного віку та мала загальний трудовий стаж 25 років, з яких 12 років та 6 місяців служба в органах внутрішніх справ.

Таким чином, 31.07.2002 ОСОБА_1 набула право на призначення пенсії за вислугою років, відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

29.04.2006 набув інший Закон України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» №3591-IV, яким право на призначення пенсії за вислугою років, ставилося в залежності від наявності 45-річного віку та страхового стажу саме на час звільнення зі служби.

Вирішуючи питання, чи втратила позивачка право на призначення пенсії за вислугою років, яке вона набула 31.07.2002 на підставі Закону №51-IV від 04.07.02, у зв`язку з набуття чинності 29.04.2006 Закону №3591-IV від 04.04.2006, суд приймає до уваги правові висновки Верховного Суду.

Зазначене питання було неодноразово предметом розгляду Верховним Судом. Так, у постанові від 21.11.2019 по адміністративній справі № № 331/1442/17, Верховним Судом висловлена позиція, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у ЗСУ, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратурі, охороні державного кордону України, податковій міліції, Управлінні державної охорони України, державній пожежній охороні, Державному департаменті України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Також у Рішенні Конституційного Суду України № 5-рп/2002 зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державною права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

Виходячи із положень пункту 11 статті 1 Закону № 1763-IV та висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення. (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/85804413).

Окрім цього, аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 404/8137/13-а (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/82080048), від 16.07.2019 у справі №686/651/17 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/83041518), від 30.01.2018 у справі №539/3872/14-а (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/71911779).

Відповідачами не надано посилань на постанови Верховного Суду, в якому було б сформульований протилежний правовий висновок. Судом також самостійно така відмова Верховного Суду від свого попереднього висновку не знайдена.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Повноважень суду для відходу від правових висновків Верховного Суду, діючий КАС України та Закон України «Про судоустрій і статус суддів» не містить.

За таких обставин, суд зобов`язаний врахувати правовий висновок численно викладений у постановах Верховного Суду, зазначених вище.

Відповідно до п.1 зазначеного Порядку заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерства транспорту та зв`язку України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової адміністрації України, Державного департаменту України з питань виконання покарань ( далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів ( далі - уповноважені структурні підрозділи).

Уповноваженим структурним підрозділом Міністерства оборони, який здійснює підготовку та подання до органу, що призначає пенсію, документів для призначення пенсій військовослужбовцям в Запорізькій області визначено Запорізький обласний військовий комісаріат.

Згідно п. 12 Порядку № 3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії.

У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

В свою чергу, у відповідності до п. 14 Порядку № 3-1 орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Позов належить задовольнити повністю.

Сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 768,40 грн підлягає відшкодуванню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Міністерства внутрішніх справ України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Державна організація (установа,заклад) територіальне медичне об`єднання Мінсітерства внутрішніх справ України по Миколаївській області (вул. Флотська, 71,Миколаїв,54025, Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, Київ, 01024) 08734534) задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Державної установи "Територіального медичного об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області" щодо відмови в підготуванні та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подання про призначення ОСОБА_1 пенсії згідно з додатком №2 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 та всіх необхідних документів.

3. Зобов`язати Державну установу "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області" підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подання про призначення ОСОБА_1 пенсії згідно з додатком №2 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 та всіх необхідних документів.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, Київ, 01024, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) судові витрати в розмірі 768,40 гривень (сімсот шістдесят вісім грн сорок коп.).

5. Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко