Справа № 240/3977/19
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/3977/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач - Кузьменко Л.В.

14 січня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Франовської К.С. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року (рішення ухвалене суддею Єфіменко О.В. в м.Житомир, повний текст судового рішення складено 11 вересня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, третя особа - Управління Служби безпеки України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, третя особа - Управління Служби безпеки України в Житомирській області, у якому просив визнати протиправним і скасувати рішення Управління державної міграційної служби України в Житомирській області №19 від 18.03.2019 про скасування посвідки на тимчасове проживання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірним рішенням скасовано посвідку на тимчасове проживання позивачу на підставі пп.1 п. 63 Порядку №322 від 25.04.2018. На переконання позивача, зазначене рішення є протиправним, оскільки фактичною та єдиною підставою для скасування посвідки на тимчасове проживання слугувало подання УСБУ в Житомирській області з інформацією про подання вказаним іноземцем під час оформлення посвідки на тимчасове проживання в України завідомо неправдивих відомостей. Зокрема, працівниками УСБУ здійснено перевірку реєстрації проживання ОСОБА_3 і встановлено, що вказаний громадин зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак за вказаною адресою не проживає і не проживав, з чим не погоджується позивач.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року позов задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував рішення Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області №19 від 18.03.2019 про скасування посвідки на тимчасове проживання, виданої громадянину Грузії ОСОБА_1 .

На користь ОСОБА_1 присуджено за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області 768 (сімсот шістдесят вісім гривень) 40 коп. сплаченого судового збору.

Не погодившись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу в якій, покликається на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати і прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що під час прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання позивачу УДМС та її посадові особи діяли на підставі, в межах, та у спосіб визначений чинним законодавством України.

В судове засідання позивач не прибув, про день час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача та третьої сторони, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03.11.2017 Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області зареєстровано шлюб між громадянином Грузії ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_5 , про що складено відповідний актовий запис №2292 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.15).

10.11.2017 громадянин Грузії ОСОБА_1 звернувся із заявою до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області для отримання посвідки на тимчасове проживання з метою возз`єднання сім`ї (а.с.36).

При заповненні вищезазначеної заяви, іноземець повідомляє про ряд даних та підтверджує шляхом проставляння підпису у відповідній що усвідомлює, що неправдиві відомості, подані ним у цій заяві можуть бути причиною відмови у видачі (скасуванні раніше виданої) посвідки на тимчасове проживання, одними із таких даних, була адреса проживання. У вказаній заяві, серед іншого, місцем проживання в Україні ОСОБА_1 зазначив: АДРЕСА_1 .

05.11.2018 громадянину Грузії ОСОБА_1 видано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_2 .

13.03.2019 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області від Управління Служби безпеки України в Житомирській області надійшло подання разом із додатками про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянину Грузії ОСОБА_1 .

18.03.2019 УДМС у Житомирській області прийнято рішення №19, яким скасовано посвідку на тимчасове проживання НОМЕР_2 від 05.11.2018 на підставі пп. 1 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач приймаючи рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання позивачу діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Приписами ст.3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками установленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

У відповідності до статті 2 Закону України від 11.12.2003 №1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі - Закон №1382-ІV) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Абзацами першим-третім, п`ятим статті 3 Закону №1382-IV визначено, що у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом;

вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;

місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Абзацом сімнадцятим статті 6 Закону №1382-IV встановлено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Постановою Кабінету Міністрів України №322 від 25.04.2018 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі - Порядок №322).

Пунктами 1, 2 Порядку №322 визначено, що посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Посвідка видається протягом 15 робочих днів з дати прийняття документів від іноземця або особи без громадянства (пункт 5 Порядку №322)

Згідно пункту 14 Порядку №322 ДМС має право отримувати інформацію про особу з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, в обсязі, необхідному для ідентифікації особи у зв`язку з оформленням посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміном.

Доступ до зазначеної інформації здійснюється з дотриманням вимог Закону України "Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах".

У разі відсутності можливості надання ДМС прямого доступу до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, чи надіслання запитів у електронній формі захищеними каналами зв`язку отримання відомостей про особу здійснюється шляхом надсилання запитів та надання відповідей на них у паперовій формі.

Керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС визначає працівників, які виконують функції з прийняття документів, формування заяв-анкет та видачі посвідки, і працівників, які виконують функції з оформлення посвідки (розгляд заяви-анкети, ідентифікація особи та прийняття рішення).

Відповідно до пункту 21 Порядку №322 працівник територіального органу/ територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

У пункті 32 Порядку №322 наведений перелік документів, що подаються іноземцем або особою без громадянства для оформлення посвідки.

Пунктами 35, 38 Порядку №322 визначено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, та перевірку поданих нею документів.

Після прийняття рішення про оформлення посвідки або відмову в її оформленні матеріали формуються в окрему справу, яка зберігається протягом 15 років.

Підпунктом 1 пункту 63 Порядку №322 передбачено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі отримання від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів.

Згідно з пунктами 64, 65, 66 Порядку №322 рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття.

Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби.

Згідно з п.77 Порядку №322 рішення про скасування посвідки може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку або до суду в установленому порядку.

Як вже зазначалося, 18.03.2019 відповідачем прийнято рішення №19, яким скасовано посвідку на тимчасове проживання НОМЕР_2 від 05.11.2018, видану ОСОБА_1 на підставі пп. 1 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322. Фактичною та єдиною підставою для скасування посвідки на тимчасове проживання слугувало подання УСБУ в Житомирській області з інформацією про подання вказаним іноземцем під час оформлення посвідки на тимчасове проживання в України завідомо неправдивих відомостей.

Так, 12.03.2019 УСБУ в Житомирській області звернулося до відповідача з поданням №57/3031 про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянину Грузії ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей. У поданні вказано, що відповідно до отриманої інформації 07.11.2019 Управлінням ДМС України в Житомирській області у відповідності до Порядку, громадянину Грузії ОСОБА_1 видано посвідку НОМЕР_2 на тимчасове проживання. Відповідно до наданої позивачем інформації до органів ДМС України, він зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . В ході оперативно-службової діяльності УСБУ отримано дані щодо надання громадянином Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до органів ДМС недостовірної інформації. Зокрема, під час опитування сусідів встановлено, що ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає (а.с.67).

Разом з тим, у матеріалах Управління СБУ в Житомирській області відсутня інформація про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, повідомлених ОСОБА_1 про місце проживання при поданні документів.

Крім того, згідно листа Житомирського відділу поліції ГУ Національної поліції в Житомирській області від 27.06.2019 №120 а/з ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.76-77)

Також, у поясненнях дружини ОСОБА_1 - гр. ОСОБА_5 відсутня будь-яка інформація стосовно того, що позивач ніколи не проживав за адресою АДРЕСА_1 , оскільки така інформація в письмових поясненнях нею не повідомлялась. Пояснення сусідів, на які покликається відповідач до матеріалів справи не долучено та суду першої інстанції не надавались.

Слід також вказати на те, що відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як вже було вказано раніше ст.2 Закону №1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини (ст.3 Закону №1382-IV).

Порядком №322 не передбачено вимоги повідомлення Управління ДМС в Житомирській області про обрання особою декількох місць проживання чи визначення з декількох місць основного, чи про зміну місця проживання.

Заява-анкета, яка передбачена Порядком №322 і форма якої затверджена МВС, містить графу місце проживання. Відсутні норми, чи роз`яснення, що особа має право у графу місце проживання вписати більше однієї адреси.

Враховуючи, визначений Конституцією і Законами України, принцип вільного вибору місця проживання, колегія суддів констатує, що ОСОБА_1 не подавав неправдивої інформації для оформлення посвідки на тимчасове проживання, позаяк у відповідача та третьої особи відсутні докази щодо того, що на момент подання документів для оформлення посвідки останній не проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Та обставина, що представниками третьої особи через певний період часу допитано сусідів позивача колегія суддів не вважає за належний доказ, адже особа через певний час могла змінити місце проживання, крім того а ні даних сусідів, яких допитали, змісту їх пояснень та будь якої інформації щодо проживання опитаних суду не надано.

Таким чином, правильними є висновки суду першої інстанції щодо того, що спірне рішення прийняте з порушенням вимог ст.2 КАС України, а саме: без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, адже позивач зареєстрований на території України за адресою: АДРЕСА_1 та 03.11.2017 позивач одружений з громадянкою України, вказаний шлюб не визнаний фіктивним чи недійсним.

Згідно з вимогами частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем не були дотримані.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що відповідач - суб`єкт владних повноважень УДМС України в Житомирській області приймаючи рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 18.03.2019 №19 громадянину Грузії ОСОБА_1 , діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова суду складена в повному обсязі 15 січня 2020 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Франовська К.С. Совгира Д. І.