Справа № 200/13880/19-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 р. Справа№200/13880/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Дяченко А.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області відповідно до якого просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення №1873 від 11 травня 2019 року Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників згідно ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Селидівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву позивача від 02.05.2019 року № 776 з зарахуванням до пільгового стажу період роботи позивача з 21.01.1998 року по 31.05.1999 року на підприємстві КСМДП-5 ГП «Трансгазстрой»; з 01.06.1999 року по 28.02.2001 року та 17.07.2001 по 28.07.2003 на підприємстві ДП «Строитель» ЗАТ «АрмРосгазпром»; з 01.03.2008 по 25.05.2011 на підприємстві «Красноармійське управління газопостачання та газифікації; з 16.04.1982 по 21.01.1998, з 16.04.1982 по 16.07.1982 в тресті «Наипгазстрой» СУ №5; з 28.07.1982 по 15.10.1982 в тресті «Наипгазстрой» СУ №5; з 04.02.1985 по 06.06.1985 в тресті «Наипгазстрой» СУ №5; з 06.06.1985 по 10.05.1986 в тресті «Наипгазстрой» СУ №5; з 06.01.1986 по 10.05.1986 - в СМУ-1 тресту «Туркменгазстрой»; з 02.06.1986 по 21.01.1988 в будівельно-монтажному управлінні тресту «Средезнефтегазмонтаж»; з 09.02.1988 по 24.06.1991 - в СМУ-1 Госкомгаза ТССР; з 19.07.1991 по 17.09.1991 вмалому підприємстві «Лебай»; з 18.09.1991 по 04.01.1993 в СУ-1 тресту «Наипгазстрой»; з 25.01.1993 по 06.12.1993 в СУ-6 тресту «Наипгазстрой»; з

14.10.1995 по 07.08.1996 - в управлінні будівництва механіхзовах робіт району Крайньої Півночі п. Айхал АК «Алмазы Раши-Саха» Асиго» Якуталмазстрой»; з 10.09.1996 по 15.12.1997 - в тресті «Лебапнефтегазстрой» СУ №6 Міністерства нафти і газу Туркменістану.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, щ,о він 02.05.2019 року звернувся до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою № 776 про призначення пенсії відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням відповідача від 11.05.2019 року № 1873 в призначенні пенсії позивачу відмовлено, оскільки на час звернення позивачу недостатньо необхідного пільгового стажу роботи. Зазначеним рішенням встановлено, що страховий стаж позивача складає 19 років 22 дні, пільговий стаж роботи складає за СП - №2 шахтарі складає 04 роки 04 місяця 28 днів.

Відповідачем до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача з 21.01.1998 року по 31.05.1999 року на підприємстві КСМДП-5 ГП «Трансгазстрой»; з 01.06.1999 року по 28.02.2001 року та 17.07.2001 по 28.07.2003 на підприємстві ДП «Строитель» ЗАТ «АрмРосгазпром»; з 01.03.2008 по 25.05.2011 на підприємстві «Красноармійське управління газопостачання та газифікації; з 16.04.1982 по 21.01.1998, з 16.04.1982 по 16.07.1982 в тресті «Наипгазстрой» СУ №5; з 28.07.1982 по 15.10.1982 в тресті «Наипгазстрой» СУ №5; з 04.02.1985 по 06.06.1985 в тресті «Наипгазстрой» СУ №5; з 06.06.1985 по 10.05.1986 в тресті «Наипгазстрой» СУ №5; з 06.01.1986 по 10.05.1986 - в СМУ-1 тресту «Туркменгазстрой»; з 02.06.1986 по 21.01.1988 в будівельно-монтажному управлінні тресту «Средезнефтегазмонтаж»; з 09.02.1988 по 24.06.1991 - в СМУ-1 Госкомгаза ТССР; з 19.07.1991 по 17.09.1991 вмалому підприємстві «Лебай»; з 18.09.1991 по 04.01.1993 в СУ-1 тресту «Наипгазстрой»; з 25.01.1993 по 06.12.1993 в СУ-б тресту «Наипгазстрой»; з 14.10.1995 по 07.08.1996 - в управлінні будівництва механіхзовах робіт району Крайньої Півночі п. Айхал АК «Алмази Раши-Саха» Асиго» Якуталмазстрой»; з 10.09.1996 по 15.12.1997 - в тресті «Лебапнефтегазстрой» СУ №6 Міністерства нафти і газу Туркменістану.

Позивач не погоджується з прийнятим рішенням та вважає, що дії відповідача не ґрунтуються на законі, оскільки трудовою книжкою, відповідними довідками та іншими документами у повній мірі підтверджено його трудову діяльність та право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Ухвалою від 04 грудня 2019 року суд відкрив провадження у справі, призначивши до розгляду на 24 грудня 2019 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

24 грудня 2019 року представник відповідача надав електронною поштою через канцелярію суду відзив на позовну заяву, відповідно до якої просив відмовити у задоволені позовних вимог.

27 грудня року розгляд справи відкладено на 14 січня 2020 року.

02 січня 2020 року представник відповідача надав засобами поштового зв`язку через канцелярію суду оригінал відзиву на позовну заяву.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Селидівським МВ УМВС України у Донецькій області 19.05.2005, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 .

02.05.2019 року позивач звернувся до Селидівського об`єднаного управління

Пенсійного фонду України Донецької області із заявою №776 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року.

Рішенням Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в

України Донецької області від 11 травня 2019 року за №1873 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

Згідно вказаного рішення, вбачається, що до пільгового стажу не зараховано наступні періоди роботи: з 21.01.1998 по 31.05.1999 року на підприємстві КСМДП-5 ГП Трансгазстрой», оскільки відсутні пільгові довідки та атестація робочих місць;

- з 01.06.1999 по 28.02.2001 та з 17.07.2001 по 28.07.2003 на підприємстві ДП

«Строитель» ЗАТ «АрмРосгазпром», так як відсутні пільгові довідки та надана атестація по іншому підприємству, копія атестата не відповідає назві підприємства, на якому позивач працював;

- з 01.03.2008 по 25.05.2011 на підприємстві «Красноармійське управління газопостачанню та газифікації» (без урахування безкоштовних відпусток - днів), гак як копії атестації робочих місць не завірені печаткою підприємства.

Згідно оскаржуваного рішення, до страхового стажу не зараховано: періоди з 16.04.1982 по 21.01.1998, оскільки в трудовій книжці відсутня дата видачі та не надані довідки, підтверджуючі факт роботи та підприємствах, згідно записів в трудовій книжці.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача складає 19 років

22 дні, пільговий стаж роботи складає за СП - №2 шахтарі складає 04 роки 04 місяця 28 днів.

За таких обставин позивачу відмовлено в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку за нормами ч. 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 12 років 06 місяців.

Надаючи правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність. недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 року пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим

Законом.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» винятково цим Законом визначається, зокрема пенсійний вік чоловіків і жінок. після досягнення якого особа має право на призначення пенсії за віком.

Пунктом 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлений порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію цього Закону, згідно якої особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років б місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим ч.2 ст. 114 Закону

України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років б місяців у чоловіків і не менше 20 років б місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років б місяців у жінок; зі квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років б місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років б місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами пракі. передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають, не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Відповідно до п.3 Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт. професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, який затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць, за умовами праці після 21.08.1992.

Статтею 44 Закону №1058-ІУ передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінііям Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону №1058-1У встановлено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлює, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у пій встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом цієї норми вбачається, що необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів У ній^ затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п.20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

За приписами ч. З ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд звертає увагу, що саме відповідачу Законом надано право щодо отримання відповідних документів від підприємств, організацій і окремих осіб (у тому числі позивача, але не виключно), видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевірка обґрунтованості їх видачі, достовірності поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню тощо.

Пункт 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення

(перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 № 22-1 передбачає, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що використання норм постанови №637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Щодо врахування при призначенні пенсії довідок про трудовий стаж, суд зазначає наступне.

Згідно запису в трудовій книжці №27 від 21.01.1998, внесеного на підставі наказу №5 від 21.01.1998, в період 21.01.1998 по 31.05.1999 позивач працював на підприємстві КСМДП-5 ГП «Трансгазстрой» на посаді електрогазозварювальника шостого розряду.

Відповідно до запису в трудовій книжці №28 від 01.06.1999, внесеного на підставі рішення №1-16-399 від 01.06.1999, КСМДП-5 ГП «Трансгазстрой» реорганізовано в ДП «Строитель» ЗАО «АрмРосгазпром».

28.02.2001 згідно запису №29 позивача звільнено, відповідно до наказу № 17 від

27.02.2001.

Згідно записам в трудовій книжці №30-31 з 17.07.2001 по 28.07.2003 позивач працював на посаді електрогазозварювальника шостого розряду в ДП «Строитель» ЗАО «АрмРосгазпром».

На підтвердження пільгового характеру праці на вказаному підприємстві позивачем надано до суду: копію наказу №30 від 25.06.1999 «Об итогах аггаестации робочих мест», засвідчену печаткою Селидівської міської ради; архівну довідку, видану архівним відділом Селидівської міської ради від 07.02.2019 № 66-22 ОСОБА_1 в тому, що він працював «електрогазосварщиком 6 разряда» ДП «Строитель» ЗАО «АрмРосгазпром» з 21.01.1998 по 28.01.2001; з 17.07.2001 по 28.07.2003; архівну довідку, видану архівним відділом Селидівської міської ради від

15.05.2019 № 66-95 ОСОБА_1 щодо заробітної плати.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань від 02.05.2019 за № 24472482, виданого Селидівською міською радою на запит позивача, ДП «Строитель» ЗАО «АрмРосгазпром» зареєстроване за адресою: 85400, Донецька область, м. Селідове, вул. Л. Українки, «Газмістечко», та не перебуває в стані припинення.

Враховуючи зазначені відомості та положення ч. З ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає, що відповідач, за наявності сумнівів в достовірності та відповідності, наданих позивачем документів щодо атестації робочих місць ДП «Строитель» ЗАО «АрмРосгазпром», мав право самостійно витребувати необхідні відомості у підприємства або архівної установи, у разі відсутності відповідних відомостей в розпорядженні останнього.

Разом з цим, суд зазначає, що з наданих позивачем довідок, а саме бланків з печатками, вбачається, що вони видані посадовими особами Селидівської міської ради.

З 01.03.2008 по 25.05.2011 на підприємстві «Красноармійське управління газопостачанню та газифікації» (без урахування безкоштовних відпусток - 29 днів) відповідачем не зараховано, так як копії атестації робочих місць не завірені печаткою підприємства.

Однак, до матеріалів адміністративного позову ОСОБА_1 надано:

- наказ підприємства «Красноармійське управління газопостачанню та газифікації»

№ 19 від 29.03.2004 «Об итогах атгестации рабочих по условиям труда» з додатком 1;

- наказ підприємства «Красноармійське управління газопостачанню та газифікації»

№ 25 від 31.03.2009 «Об итогах аггестации рабочих мест по условиям труда» з додатком 1;

- наказ підприємства «Красноармійське управління газопостачанню та газифікації»

№30 від 31.03.2014 «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці» з додатком 1.

Перелічені документи завірені посадовою особою з кадрів підприємства «Красноармійське управління газопостачанню та газифікації» і скріплено печаткою підприємства.

Періоди роботи позивача з 16.04.1982 по 21.01.1998, а саме: з 16.04.1982 по 16.07.1982 в тресті «Наипгазстрой» СУ №5; з 28.07.1982 по 15.10.1982 в тресті «Наипгазстрой» СУ №5; з 04.02.1985 по 06.06.1985 в тресті «Наипгазстрой» СУ №5; з 06.06.1985 по 10.05.1986 в тресті «Наипгазстрой» СУ №5; з 06.01.1986 по 10.05.1986 - СМУ-1 в трееті «Туркменгазстрой»; з 02.06.1986 по 21.01.1988 в будівельно-монтажному управлінні тресту «Средезнефтегазмонтаж»; з 09.02.1988 по 24.06.1991 - в СМУ-1 Госкомгаза ТССР; з

19.07.1991 по 17.09.1991 в малому підприємстві «Лебай»; з 18.09.1991 по 04.01.1993 в СУ-1 тресті «Наипгазстрой»; з 25.01.1993 по 06.12.1993 в СУ-6 тресті «Наипгазстрой»; з

14.10.1995 по 07.08.1996 в управлінні будівництва механіхзовах робіт району Крайньої Півночі п. Айхал АК «Алмази Раши-Саха» Асиго» Якуталмазстрой»; з 10.09.1996 по

15.12.1997 в тресті «Лебапнефтегазстрой» СУ №6 Міністерства нафти і газу Туркименістану - не зараховані до пільгового стажу через відсутність в трудовій книжці дати її видачі та ненадання довідок, підтверджуючих факт роботи на вказаних підприємствах.

Суд звертає увагу, що факт належності позивачу трудової книжки

НОМЕР_3 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , встановлено рішенням Селидівського міського суду від 15.10.2019 по справі № 242/5076/19

(2-0/242/735/19).

Відтак, періоди роботи позивача:

- з 16.04.1982 по 16.07.1982 в тресті «Наипгазстрой» СУ №5, підтверджується записами у трудовій книжці позивача №№ 2-3;

- з 28.07.1982 по 15.10.1982 в тресті «Наипгазстрой» СУ №5, підтверджується записами у трудовій книжці позивача №№3-4;

- з 04.02.1985 по 06.06.1985 в тресті «Наипгазстрой» СУ №5, підтверджується записами у трудовій книжці позивача №№6-7;

- з 06.01.1986 по 10.05.1986 - СМУ-1 в тресті «Туркменгазстрой», підтверджується записами у трудовій книжці позивача №№10-11;

- з 02.06.1986 по 21.01.1988 в будівельно-монтажному управлінні тресту «Средезнефтегазмонтаж», підтверджується записами у трудовій книжці позивача №№12-13;

- з 09.02.1988 по 24.06.1991 -в СМУ-1 Госкомгаза ТССР, підтверджується записами у трудовій книжці позивача №№14-16;

- з 19.07.1991 по 17.09.1991 в малому підприємстві «Лебай», підтверджується у трудовій книжці позивача записами №№17-18;

- з 18.09.1991 по 04.01.1993 в СУ-1 тресті «Наипгазстрой», підтверджується записами у трудовій книжці позивача №№19-20;

- з 25.01.1993 по 06.12.1993 в СУ-б тресті «Наипгазстрой», підтверджується записами у трудовій книжці позивача №№21-22;

- з 14.10.1995 по 07.08.1996 в управлінні будівництва механізовах робіт району

Крайньої Півночі п. Айхал АК «Алмазы Раши-Саха» Асиго» Якуталмазстрой», підтверджується записами у трудовій книжці позивача №№23-24; з 10.09.1996 по 15.12.1997 в тресті «Лебапнефтегазстрой» СУ №6 Міністерства нафти і газу Туркименістану, підтверджується записами у трудовій книжці позивача

№№25-26.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсію виплачують, зокрема, за вказаним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України.

08.12.1991 Україною підписано Угоду про створення Співдружності Незалежних

Держав, яка ратифікована 10.12.1991.

Відповідно до ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності

Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, підписаної у тому числі Україною, Російською Федерацією та Туркменістаном, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам державучасниць Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якого з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди.

Відповідно до статті 44 Закону № 1058-ІУ заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення

(перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності

(невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подаіпія заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З аналізу наведених норм убачається, що у зв`язку зі зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком пенсійний орган був зобов`язаний перевірити копії відповідних документів та у разі виявлення невідповідностей вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством.

Однак, відповідачем в порушення зазначених норм Порядку, одразу було винесено рішення про відмову в призначенні пенсії.

За таких обставин суд приходить до висновку про протиправність рішення відповідача від 11.05.2019 року № 1873 про відмову в призначенні пенсії позивачу, з огляд у на що воно підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законом України "Про пенсійне забезпечення" передбачено повноваження органів пенсійного фонду вимагати від установ, підприємств та організацій документи, видані ними для призначення пенсії особам та перевіряти достовірність та обґрунтованість таких документів.

Суд встановив, що відповідач не вчиняв жодних дій з метою перевірки відомостей, зазначених у трудовій книжці та наданих довідках, а лише частково взяв інформацію з індивідуальних відомостей про застраховану особу за окремі роки, не аналізуючи її.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України").

Згідно з п.п. 4, 23 ч. 1 Європейської соціальної хартії від 03.05.1996, ратифікованої

Законом України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" № 137-У

14.09.2006, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom №44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають її разовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltaz and Others v. Germany» №71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Крім того, практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничоі складової принципу верховенства права. Зокрема, у пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права ("Brumarescu v/ Romania" № 28342/95). Крім цього, у пункті 109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку («Judgment in the Case of Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova № 45701/99).

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Однак, однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

При цьому, право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії судців Касаційного адміністративного суду в постанові по справі №307/541/17 від 19.12.2019.

За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів підприємства на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження пільгового характеру роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Відповідно до приписів ст.ст.9,77 Кодексу адміністративного судочинства України. кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що рішення відповідача про відмову позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах не відповідає вимогам щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, тому є протиправним. з приводу чого, вимога про скасування цього рішення є обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Отже, повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, відповідач діяв необґрунтовано. При цьому, суд не наділений повноваженнями обчислювати дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди роботи до пільгового чи страхового стажу.

З урахуванням викладеного, підлягає задоволенню як похідна, позовна вимога позивача про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 02.05.2019 року № 776 про призначення пенсії відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахування висновків суду.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що даний адміністративний позов позивачем було подано до суду виключно у зв`язку з діями відповідача, які судом визнано неправомірними, суд дійшов висновку щодо стягнення сплаченого судового збору з відповідача на користь позивача / повному обсязі.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №1873 від 11.05.2019 року про відмову в призначені пенсії на пільгових умовах.

Зобов`язати Селидівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 02.05.2019 року №776 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 768 (сімсот чотири) гривень 40 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 20 січня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.М. Кониченко