Справа № 160/8138/19
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2020 року м. Дніпросправа № 160/8138/19

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,
за участю:
позивача: ОСОБА_1 ,
представника позивача: Котика В.Я.,
представника відповідача: Кривошея А.О.,
представника третьої особи: Леонова В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 року, (суддя суду першої інстанції Конєва С.О.), прийняте у м. Дніпро у порядку письмового провадження, у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування п. 4 рішення №41 від 05.04.2019 року, зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :
21 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 4 рішення про відмову позивачеві в призначенні грошової допомоги як інваліду ІІІ групи з 28.12.2018р., оформлений протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.04.2019р. №41;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення йому ІІІ групи інвалідності, а саме 28.12.2018р., відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013р., з урахуванням попередніх виплат.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що 07.10.2015р. під час первинного огляду органами МСЕК позивачеві встановлено 25% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що сталося 09.06.2014р., та виплачена одноразова допомога у разі часткової втрати працездатності військовослужбовців в сумі 24115 грн. За наслідками повторного огляду органами МСЕК 28.12.2018р. йому було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у зв`язку з чим 18.02.2019р. він подав заяву до командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у зв`язку із отриманням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, проте рішенням комісії Міністерства оборони України, оформленого протоколом №41 (п.4) від 05.04.2019р. позивачеві було відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки ІІІ група інвалідності позивачеві була встановлена понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, оскільки з 28.12.2018р. він набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, відповідно до ст.16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, вважає, що право позивача не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності, так як першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі, а також і враховуючи положення ст.58 Конституції України. В обґрунтування своєї правової позиції посилається на рішення Європейського Суду з прав людини, Конституційного Суду України та Верховного Суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами адміністративного позову.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що у зв`язку з тим, що між первинною втратою працездатності та черговим оглядом МСЕК, яким позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності пройшло більше двох років підстав для прийняття комісією позитивного рішення щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги немає. Також, відповідач зазначає, що правомірним є застосування до спірних відносин норми ст. 16-3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції після внесення змін з 01.01.2017 року, оскільки спірні відносини виникли саме 28.12.2018 року.

Від третьої особи також надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки зазначає про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги. Вказує на відсутність у позивача права на отримання різниці одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІІ групи. На думку третьої особи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому підстави для зміни або скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 1982 року народження, з 14.10.2011р. проходив військову службу у збройних Силах України та в період з 23.04.2014р. по 08.06.2014р., з 22.09.2015р. по 02.10.2015р., з 12.10.2015р. по 06.11.2015р., з 13.11.2015р. по 14.11.2015р., з 27.08.2016р. по 25.11.2016р., з 10.05.2017р. по 15.06.2017р., з 22.10.2017р. по 12.02.2018р., з 18.02.2018р. по 07.03.2018р., з 17.03.2018р. по 03.04.2018р. приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі (районах) проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, що підтверджується копіями контракту б/н від 14.10.2011р. та довідки №2514 від 27.09.2018р. (а.с.23-26).

07.10.2015р., під час первинного огляду МСЕК, позивачеві без встановлення групи інвалідності встановлено 25% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що сталося 09.06.2014р., що підтверджується копіями довідок МСЕК серії ААА №009867 та №161 від 07.10.2015р. (а.с.34).

При цьому, внаслідок встановлення МСЕК 25% втрати працездатності позивачеві, відповідачем була виплачена одноразова грошова допомога у сумі 24155 грн., що не оспорюється сторонами та підтверджується як позивачем, так і відповідачем із аналізу наданих документів.

Надалі, 28.12.2018р. позивачеві була встановлена третя група інвалідності з причин поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААА №994452 від 11.02.2019р. (а.с.35).

18.02.2019р. позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, висновок за якою було направлено до Департаменту фінансів Міністерства оборони України, що підтверджується копіями наведеної заяви та висновку №260/п від 18.02.2019р. (а.с.31-32).

Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 05.04.2019р. було прийнято рішення, оформлене протоколом №41, згідно п.4 якого позивачеві було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, оскільки між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІІ групи інвалідності пройшов термін понад два роки, а тому підстав для призначення одноразової грошової допомоги немає, що підтверджується витягом із відповідного протоколу від 05.04.2019р. №41 (а.с.33).

Не погодившись з рішенням відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування окремих пунктів рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з 07.10.2015р. (дата первинного встановлення позивачеві 25% втрати працездатності органом МСЕК) до 28.12.2018р. (дата встановлення позивачеві ІІІ групи інвалідності згідно довідки МСЕК) сплинуло 3 роки 2 місяці 21 день, тобто сплинув дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності, а тому позивач не відноситься до кола осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, виходячи з вимог ст.16-3 Закону №2011, яка діяла як до 01.01.2017р., так і була діючою на 28.12.2018р.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 3 Закону №2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до статті 41 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Згідно з п. 1 ст. 16 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пп. 6 п. 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Розмір одноразової грошової допомоги визначає стаття 16-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, відповідно до п. б) ч. 1 якої одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IIІ групи.

Пункт другий статті 16-2 Закону №2011-ХІІ передбачає, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

За правилами пункту четвертого статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

В подальшому, з 01.01.2017 року, законодавцем доповнено п. 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ абзацом 2 та встановлено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі - Порядок №975).

Пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №335 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України", пункт 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 доповнено абзацом такого змісту: У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

З огляду на зазначені норми права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності або більший відсоток втрати працездатності може бути реалізоване за умови, що встановлення вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. В разі, якщо вищу групу інвалідності або втрату працездатності особі було встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Як вже зазначалось, позивачу первинно було встановлено 25% втрати працездатності 07.10.2015 року та виплачено одноразову грошову допомогу у зв`язку з частковою втратою працездатності у розмірі 24115 грн., а ІІІ групу інвалідності позивачу було встановлено при повторному огляді 28.12.2008 року, тобто після спливу 2 років з моменту первинної втрати працездатності, що свідчить про відсутність у позивача права на отримання виплат різниці одноразової грошової допомоги.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що в силу статті 58 Конституції України, норма Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, яка набрала чинності 1 січня 2017 року може бути застосована до спірних правовідносини, оскільки право на отримання різниці одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності виникає у особи з моменту встановлення інвалідності вищої групи чи більшої втрати працездатності, а не з моменту первинного встановлення втрати працездатності. Відтак, оскільки ІІІ (вищу від первинної втрати працездатності) групу інвалідності позивачу було встановлено 28.12.2018 року, тобто на час дії п. 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ в редакції з 01.01.2017 року, у відповідача були відсутні підстави не застосовувати чинну норму п. 4 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ та призначати позивачу виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи, з урахуванням виплачених сум, після спливу 2 років з моменту первинного встановлення інвалідності ІІІ групи.

Посилання суду першої інстанції при задоволенні позову на висновки касаційного суду, викладені в постановах Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі №806/694/17, від 20.03.2018 року у справах № 295/3091/17, від 21.06.2018 року №760/11440/17, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Верховний Суд в рішеннях від 20.03.2018 року у справі № 295/3091/17, від 21.06.2018 року у справі №760/11440/17 вирішуючи спір між сторонами фактично виходили з того, що право на отримання одноразової грошової допомоги не обмежене у часі, оскільки виникає з моменту встановлення відповідної групи інвалідності або втрати працездатності. Між тим, фактично Верховним Судом не надано оцінки праву особи на отримання саме різниці між сумами грошової допомоги, з урахуванням вже виплачених сум, при встановленні інвалідності більшої групи в контексті не дотримання дворічного терміну з моменту первинного встановлення інвалідності, визначеного ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ та п. 8 Порядку №975.

Доводи позивач щодо необхідності задоволення позовних вимог із посиланням на правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 року в справі 21-563а14 суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

В постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 року в справі 21-563а14 судом зроблено висновок по суті спірних відносин щодо права особи на отримання грошової допомоги при настанні інвалідності, якщо станом на день звільнення останнього зі служби діяла стаття 16 Закону № 2011-ХІІ, яка передбачала державне обов`язкове особисте страхування та не передбачала виплату одноразової грошової допомоги. По суті цих правовідносин Верховний Суд України зазначив, що «обов`язкове особисте державне страхування» та «одноразова грошова допомога» є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Тому у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Тобто, спірні відносини, що були предметом розгляду у справі 21-563а14 є відмінними від тих, що становлять предмет розгляду у даній справі.

Отже, підстави для визнання протиправним та скасування пункт 4 рішення про відмову позивачеві в призначенні грошової допомоги як інваліду ІІІ групи з 28.12.2018р., оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.04.2019р. №41 (основної вимоги), відтак, відсутні й підстави для задоволення похідних вимог про зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення йому ІІІ групи інвалідності, а саме 28.12.2018р., відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013р., з урахуванням попередніх виплат.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду тому, підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, відсутні.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 року в адміністративній справі №160/8138/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанова в повному обсязі складена 15.01.2020 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай