Справа № 140/3342/19
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2020-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року ЛуцькСправа № 140/3342/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Денисюка Р.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Волинській області, відповідач) про визнання відмови протиправною, оформлену наказом від 23.10.2019 № 3-2012/15-19-СГ та зобов`язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,12 га, яка розташована за межами села Боголюби Луцького району.

Ухвалою суду від 19.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та на підставі частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами (а.с. 1).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач наказом від 23.10.2019 №3-2012/15/19-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою" відмовив позивачу в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Заборольської об`єднаної територіальної громади, орієнтовною площею 0,12 га, для ведення садівництва. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки вона суперечить вимогам статті 118 Земельного кодексу України, якою встановлено вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Відповідач в поданому відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив з тих підстав, що відповідно до інформації наданої відділом у Луцькому районі ГУ Держгеокадастру у Волинській області, бажана до відведення земельна ділянка належить до земель комунальної власності. Відповідно до викопіювання з кадастрової карти від 22.10.2019 за № НВ-019 та інформації щодо земельної ділянки, яка розташована в межах :03:002, що надається Державним кадастровим реєстратором і територіальним органом нижчого рівня територіальному органу, що є додатком до відповідного викопіювання, в якому зазначено, що бажана земельна ділянка є комунальної форми власності. Крім того, дані згідно форми 6-зем передбачають, що земельна ділянка відноситься до земель, що не надані у власність або постійне користування.

Таким чином, розпорядником спірної земельної ділянки відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України є Заборольська об`єднана територіальна громада Луцького району, а не Головне управління Держгеокадастру у Волинській області.

Отже, відповідачем наказом від 23.10.2019 №3-2012/15/19-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою" позивачу правомірно було відмовлено в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з тих підстав, що бажана до відведення земельна ділянка належить до земель комунальної власності.

Таким чином, відмова ГУ Держгеокадастру у Волинській області відповідає вимогам законодавства. З наведених підстав, відповідач просив в задоволенні позову відмовити.

Позивач у відповіді на відзив не погодився з аргументами відповідача та зазначив, що на звернення позивача від 30.10.2019 Заборольська сільська рада листом від 06.11.2019 відмовила йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з тих підстав, що вона знаходиться за межами території сільської ради. Вважає, що відповідач безпідставно відмовив йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Просив позов задовольнити.

Відповідач у запереченні на відповідь на відзив аргументи позивача заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Просив в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 18.09.2019 позивач ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастр у Волинській області із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, відповідно до статті 25 Закону України "Про землеустрій" щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,12 га, яка знаходиться на території Боголюбської сільської ради Луцького району Волинської області в межах норм безоплатної приватизації (а.с.8).

ГУ Держгеокадастру у Волинській області наказом від 23.10.2019 №3-2012/15-19-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою" відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Заборольської об`єднаної територіальної громади Луцького району Волинської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,12 га, із цільовим призначенням - для індивідуального садівництва з тих підстав, що згідно з пунктом 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно інформації наданої відділом у Луцькому районі, бажана до відведення земельна ділянка належить до земель комунальної власності (а.с.10).

30.10.2019 позивач звернувся до голови Заборольської ОТГ із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,12 га, яка знаходиться за межами села Боголюби (а.с. 11).

Листом від 06.11.2019 № Я/907 Заборольська сільська рада повідомила ОСОБА_1 про те, що в квітні 2017 року відбулося добровільне об`єднання територіальних громад Заборольської сільської ради до складу якої увійшли Боголюбська, Одерадівська, Шепельська сільські ради, які реорганізувались шляхом приєднання. Відповідно до проекту землеустрою щодо встановлення та зміни меж населених пунктів - сіл Боголюби, Богушівка, Тарасове Боголюбської сільської ради Луцького району Волинської області земельна ділянка площею 0,12 га, яка зазначена в графічних матеріалах, що додані до звернення, не відноситься до села Боголюби. Дана земельна ділянка взагалі не відноситься до колишньої Боголюбської сільської ради, а на даний час вже Заборольської сільської ради, вона знаходиться за межами нашої території.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до частин шостої, сьомої цієї статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з абзацом сьомим частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач наказом від 23.10.2019 №3-2012/15-19-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою" відмовив ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Заборольської об`єднаної територіальної громади Луцького району Волинської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,12 га, із цільовим призначенням - для індивідуального садівництва з тих підстав, що бажана до відведення земельна ділянка належить до земель комунальної власності. Тоді як ГУ Держгеокадастру у Волинській області здійснює передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності.

Судом встановлено, що відповідно до викопіювання з кадастрової карти від 22.10.2019 за № НВ-019 та інформації щодо земельної ділянки, яка розташована в межах :03:002, що надається Державним кадастровим реєстратором і територіальним органом нижчого рівня територіальному органу, що є додатком до відповідного викопіювання, в якому зазначено, що бажана земельна ділянка є комунальної форми власності.

Відповідно до частини першої статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб (частина друга статті 122 Земельного кодексу України).

Районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва (частина третя статті 122 Земельного кодексу України).

Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб (частина п`ята статті 122 Земельного кодексу України).

Крім того, відповідно до підпункту 13 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12.11.2019 № 285, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Волинської області.

За змістом цих норм відповідач розпоряджається (передає у власність) земельними ділянками сільськогосподарського призначення лише державної власності.

Натомість, землями комунальної власності, відповідно до приписів частини першої статті 122 Земельного кодексу України, розпоряджаються сільські, селищні, міські ради.

А відтак, згідно із вимогами частин шостої, сьомої статті 118 Земельного кодексу України лише останні уповноважені давати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності незалежно від категорії земельної ділянки.

Як видно із матеріалів справи, бажана до відведення земельна ділянка знаходиться в межах земель комунальної форми власності. Тобто, право розпоряджатись цими землями і відповідно надавати дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із цих земель має виключно сільська рада.

Відповідач таких прав не мав, а відтак був позбавлений права приймати щодо вказаних земель накази про надання (чи відмову у наданні) дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, про що і було зазначено у його наказі від 23.10.2019 №3-2012/15-19-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою".

За таких обставин суд вважає, що відповідач у спірних відносинах діяв правомірно, у зв`язку з чим оскаржуваний наказ прийнято відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства та є правомірним.

Разом з тим, щодо твердження позивача про те, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність має надаватися ГУ Держгеокадастру у Волинській області, так як бажана до відведення земельна ділянка не відноситься до Заборольської сільської ради, вона знаходиться за межами її території, то суд його вважає безпідставним, оскільки визначальним в даному випадку є не місце розташування земельної ділянки, а форма власності.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач довів правомірність оскаржуваного в даній адміністративній справі наказу від 23.10.2019, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо клопотання позивача про зобов`язання відповідача у встановлений судом строк подати звіт про виконання судового рішення, то суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до змісту статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, і має застосовуватися у виключних випадках.

Разом з тим, слід вказати, що позивач, зазначаючи про необхідність встановлення судового контролю, не зазначає про причини такої (необхідності) чи обставини, які б беззаперечно свідчили, що рішення суду ухвалене у зазначеній справі не буде виконано відповідачем.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297, підпункту 15.5 пункту І розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк