Справа № 1.380.2019.005101
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №1.380.2019.005101
У Х В А Л А

про закриття провадження в адміністративній справі

09 січня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шиц А.А.,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача Лило М.В. в режимі відеоконференції,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження питання про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Турківської районної державної адміністрації Львівської області в особі Служби у справах дітей, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про скасування розпорядження,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Служби у справах дітей Турківської районної державної адміністрації (82500, Львівська обл., м.Турка, вул.Січових Стрільців, буд.62) про скасування протоколу комісії з питань захисту прав дитини при Турківській районній державній адміністрації від 19.07.2019 року №9, як такого, що прийнятий із порушенням норм чинного законодавства України та порушенням порядку проведення засідання комісії з питань захисту прав дитини при Турківській районній державній адміністрації 19.07.2019 року.

Ухвалою судді від 11.10.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 .

21.10.2019 року від відповідача засобами електронного зв`язку за вх.№3383ел (а також повторно засобами поштового зв`язку 24.10.2019 року вх.№38971) надійшов до суду відзив на позовну заяву.

30.10.2019 року засобами поштового зв`язку від третьої особи - ОСОБА_2 надійшла на адресу суду заява про розгляд справи у її відсутності, в заяві також вказано, що остання проти позову заперечує.

Протокольною ухвалою суду від 06.11.2019 року було здійснено заміну відповідача - Служби у справах дітей Турківської районної державної адміністрації на належного - Турківську районну державну адміністрацію в особі Служби у справах дітей.

18.11.2019 року від відповідача засобами електронного зв`язку за вх.№3748ел (а також повторно засобами поштового зв`язку 22.11.2019 року вх.№43750) надійшов до суду відзив на позовну заяву.

03.12.2019 року представник позивача подав до суду заяву про зміну предмету спору, у якій позовні вимоги були викладені у наступній редакції: скасувати розпорядження Турківської районної державної адміністрації Львівської області №91 від 08.04.2019 року та протокол комісії з питань захисту прав дитини при Турківській районній державній адміністрації Львівської області від 19.07.2019 року №9, як такі, що прийняті всупереч інтересам дитини, із порушенням норм чинного законодавства України та порушенням порядку проведення засідання комісії з питань захисту прав дитини при Турківській районній державній адміністрації Львівської області 19.07.2019 року.

У судовому засіданні, що відбулося 05.12.2019 року представник позивача усно уточнив позовні вимоги та просив суд задоволити вимогу про визнання протиправним та скасування розпорядження Турківської районної державної адміністрації Львівської області №91 від 08.04.2019 року. В обґрунтування позовних вимог представник вказав, що 19.07.2019 року комісією з питань захисту прав дитини було складено протокол, яким вирішено відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його заяви щодо визначення місця проживання його сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 07.06.2019 року перебуває на обліку у КЗ ЛОР «Самбірський міжрайонний протитуберкульозний диспансер». Окрім того, представник зазначив про те, що оскаржене розпорядження Турківської районної державної адміністрації Львівської області винесене з порушення вимог чинного законодавства, позаяк розпорядження не містить обов`язкових реквізитів, затверджених наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року за №55 й таке не виконується третьою особою у повному обсязі, а відповідачем, у свою чергу не здійснюється належного контролю за виконанням; в основу цього документа лягли протокольні рішення комісії з питань захисту прав дитини при Турківській районній державній адміністрації, за результатами розгляду заяви гр. ОСОБА_2 , про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною тощо.

19.12.2019 року від відповідача засобами електронного зв`язку за вх.№4252ел (а також повторно засобами поштового зв`язку 20.12.2019 року вх.№4920) надійшов до суду відзив на уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 20.12.2019 року задоволено клопотання відповідача та постановлено судові засідання у справі проводити в режимі відеоконференції за участю представника відповідача.

03.01.2020 року від відповідача засобами електронного зв`язку за вх.№18ел (а також повторно засобами поштового зв`язку 08.01.2020 року вх.№1088) надійшов до суду відзив на уточнену позовну заяву.

У судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання про закриття провадження у справі, у зв`язку із тим, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Представник позивача при вирішенні питання щодо підсудності даного спору поклався на розсуд суду.

Представник відповідача не заперечила проти закриття провадження у справі.

Третя особа у судове засідання не прибула.

Заслухавши думку представника позивача і представника відповідача, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Так, предметом розгляду у цій справі є правомірність/неправомірність розпорядження Турківської районної державної адміністрації від 08.04.2019 року №91 «Про визначення місця проживання дитини», яким було визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України»), суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В силу ч.1 ст.19 КАС України до юрисдикції адміністративних судів належать, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.3 ст.19 КАС України, адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п.п.1, 2 ч.1 ст.4 КАС України).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак, суд відзначає, що не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Згідно ч.4 ст.29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до частини першої статті 158 Сімейного кодексу України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Згідно частини третьої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 (надалі по тексту - Порядок №866), органами опіки та піклування є районні, районні у м.м.Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Згідно з пунктом 73 Порядку №866, у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм.Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей.

Відповідно до ч.1 ст.242 Цивільного кодексу України, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Згідно ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 1 ст.161 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що спірні правовідносини фактично виникли внаслідок спору щодо місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 та можливості реалізації ОСОБА_1 батьківських прав щодо його дитини.

Суд вважає, що оскаржуване розпорядження, хоч і прийняте суб`єктом владних повноважень, водночас, спрямоване на реалізацію приписів сімейного законодавства та впливає, насамперед, на особисті немайнові права позивача та третьої особи як батьків їхньої дитини.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про приватноправовий характер спірних у цій справі правовідносин.

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи з приводу захисту сімейних прав та інтересів позивача, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі №500/6325/17, від 07.12.2018 року у справі №824/165/17-а, від 07.02.2019 року у справі №824/485/17-а, від 23.10.2019 року у справі №352/536/17, від 06.11.2019 року у справі №756/4477/18.

Частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Слід зазначити, що якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням суб`єкта владних повноважень, яке вона вважає неправомірним, і такі наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав або інтересів цієї особи чи пов`язані з реалізацією нею майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, то визнання незаконним вказаного рішення і його скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Таким чином, зважаючи на суб`єктний склад, з огляду на характер спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з вирішенням органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини одного з батьків, визначення місця проживання дитини, а також на те, що захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із сімейних відносин, здійснюється у визначеному Цивільним процесуальним кодексом України порядку, суд дійшов висновку, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 239 КАС України визначено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п.1 ч.1 ст.238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Разом з тим, частиною другою статті 239 КАС України передбачено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне провадження у даній справі закрити, роз`яснивши позивачу його право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Згідно частини другої статті 238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

За приписами пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, оскільки провадження у цій справі закрито з інших підстав, ніж у зв`язку з відмовою позивача від позову, а саме на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України, тому позивачу необхідно повернути з бюджету сплачений судовий збір.

Керуючись ст.ст.19, 20, 238, 239, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

у х в а л и в :

Закрити провадження в адміністративній справі №1.380.2019.005101 за позовом ОСОБА_1 до Турківської районної державної адміністрації Львівської області в особі Служби у справах дітей, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про скасування розпорядження.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору, сплаченого згідно квитанції №7 від 07.10.2019 року.

Роз`яснити позивачу, що справа має розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Попередити позивача, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції порядку та в строки, передбачені ст.ст.295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст ухвали складений та підписаний 14 січня 2020 року.