Справа № 653/2453/19
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2020 р.м.ОдесаСправа № 653/2453/19
Головуючий в 1 інстанції: Крапівіна О.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 та представника третьої особи - Дурненко Тетяни Володимирівни,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в режимі відео-конференції в місті Одесі справу за апеляційною скаргою Головного територіального управління юстиції в Херсонській області на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 08 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Херсонській області, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Херсонській області Григоренка Михайла Юрійовича, третя особа - Виконавчий комітет Генічеської міської ради про визнання незаконними дій та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції в Херсонській області, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Херсонській області Григоренко Михайла Юрійовича, третя особа - Виконавчий комітет Генічеської міської ради, в якому просив: визнати незаконними дії Головного територіального управління юстиції в Херсонській області та головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Херсонській області Григоренка Михайла Юрійовича по закінченню виконавчого провадження від 30 травня 2019 року щодо виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року (виконавчий лист №653/447/14-а від 23 вересня 2014 року) та незаконною бездіяльність відповідачів щодо прийняття дієвих заходів щодо виконання рішення суду; зобов`язати відповідачів виконати рішення суду за виконавчим листом № 653/447/14-а від 23 вересня 2014 року; визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Херсонській області Григоренка Михайла Юрійовича по закінченню виконавчого провадження від 30 травня 2019 року за виконавчим листом № 653/447/14-а від 23 вересня 2014 року.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 08 жовтня 2019 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Головне територіального управління юстиції в Херсонській області подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та задовольнити позов повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції було встановлено, що у січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Генічеської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 , про визнання незаконними дій відповідача, які пов`язані з ухиленням від прийняття дієвих заходів щодо виконання п.1.1 рішення №360 від 21 жовтня 2003 року, та зобов`язання Виконкому Генічеської міської ради вчинити певні дії - виконати в повному обсязі рішення №360 від 21 жовтня 2003 року «Про знесення самовільно збудованих господарських будівель» - знести самовільно збудовану двоповерхову літню кухню за літ. «М», а також привести земельну ділянку у відповідності з документами на домоволодіння.

Постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 04 березня 2014 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

На зазначену постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року апеляційну скаргу задоволено, постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 04 березня 2014 року скасовано, а вимоги задоволені в повному обсязі.

23 вересня 2014 року Генічеським районним судом був виданий виконавчий лист по вищевказаній справі, який був пред`явлений до виконання до Головного управління юстиції у Херсонській області.

03 жовтня 2014 року старшим державним виконавцем ВПР УДВС ГТЮ у Херсонській області Пасіковим О.М. винесена постанова про відкриття провадження. 21 січня 2015 року ОСОБА_1 надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження.

Не погоджуючись з вказаною постановою ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання дій начальника ВПР УДВС ГТЮ у Херсонській області Вакуленка Р.А. та старшого державного виконавця Пасікова О.М. по закінченню виконавчого провадження незаконними і скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Постановою Генічеського районного суду від 07 серпня 2015 року, залишеною в силі ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року йому відмовлено в задоволенні позову.

Ухвалою вищого адміністративного суду України від 18 травня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Генічеського районного суду від 07 серпня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Генічеського районного суду від 22 серпня 2016 року позов задоволено. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року, вищевказану постанову Генічеського районного суду змінено, а саме виключено другий абзац результативної частини, в іншій частині постанову залишено без змін.

29 травня 2017 року ОСОБА_1 направив до виконавчої служби (рекомендованим листом із повідомленням) заяву про поновлення виконавчого провадження по виконавчому листу, яка була отримана виконавчою службою 31 травня 2017 року та головним державним виконавцем було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження.

Водночас, 25 липня 2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТЮ в Херсонській області Григоренком М.Ю. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Постановою Генічеського районного суду від 28 вересня 2017 року по справі №653/2554/17, залишеною в силі постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року визнані незаконними дії Головного територіального управління юстиції в Херсонській області та головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Херсонській області Григоренка М.Ю. по закінченню виконавчого провадження від 25 липня 2017 року щодо виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року (виконавчий лист №653/447/14-а від 23 вересня 2014 року) та незаконною бездіяльність відповідачів щодо прийняття дієвих заходів щодо виконання рішення суду та зобов`язано відповідачів виконати рішення суду за виконавчим листом №653/447/14-а від 23 вересня 2014 року. Також визнано незаконною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Херсонській області Григоренка М.Ю. про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №653/447/14-а від 23 вересня 2014 року.

Постановою головного державного виконавця Григоренко М.Ю. від 13 березня 2018 року відновлено виконавче провадження.

29 серпня 2018 року винесено постанову про призначення спеціалістів для участі у виконавчому провадженні.

30 травня 2019 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, на яку ОСОБА_1 07 червня 2019 року була подана скарга начальнику управління ДВС територіального управління юстиції в Херсонській області з додатками на 45 аркушах з підтвердженням невиконання рішення суду.

24 червня 2019 року Головним територіальним управлінням юстиції скарга була розглянута та в її задоволені було відмовлено.

Винесення вказаної постанови про закінчення виконавчого провадження і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відомості про відсутність спірних самовільно збудованих споруд, зазначених у постанові про закінчення виконавчого провадження, не відповідають дійсності. Крім того, суд першої інстанції вважав, що в оскаржуваній постанові відсутнє обґрунтування щодо дій по приведенню земельної ділянки у відповідність з документами на домоволодіння, більше того, взагалі відсутні фактичні відомості щодо стану земельної ділянки на момент рішення виконкому Генічеської міської ради №360 та на день винесення постанови виконавцем 30 травня 2019 року.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями ч.1 ст.2 Закону передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад: обов`язковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Згідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З аналізу виконавчого листа, виданого 23 вересня 2014 року Генічеським районним судом Херсонській області та який є виконавчим документом (в контексті даної справи), вбачається покладення судом зобов`язання на Виконком Генічеської міської ради щодо вчинення необхідних дій для повного виконання п.1.1 рішення виконком Генічеської міської ради № 360 від 21 жовтня 2003 року «Про знесення самовільно збудованих господарських будівель по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 ».

Так, приймаючи спірну постанову по закінченню виконавчого провадження від 30 травня 2019 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Херсонській області Григоренко М.Ю. посилався на виконання вказаного виконавчого документа.

Колегія суддів вважає вказані висновки безпідставними з огляду на таке.

З аналізу спірної постанови відповідача вбачається, що фактично підставою для її винесення був акт обстеження території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, від 16 травня 2019 року, в якому зазначено, що при обстеженні земельної ділянки за вказаною адресою встановлено, що самовільно побудовані господарські споруди (прибудова та сарай), зазначені в рішенні № 360 від 21 жовтня 2003 року, відсутні.

Разом з тим, під час апеляційного провадження в судовому засіданні 15 січня 2019 року, представником третьої особи було зазначено, що під час вказаного обстеження, яке проводили в тому числі представники різних відділів Виконавчого комітету Генічеської міської ради, не знайшли споруди з відповідними розмірами (5,4х2,5 та 1,4х3,1), зазначеними в рішенні №360 від 21 жовтня 2003 року, внаслідок чого члени комісії зробили висновок про саме знесення вказаних споруд, що, нібито, свідчить про виконання виконавчого документу.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням численних відомостей щодо наявності на вказаній земельній ділянці самовільного будівництва (провадженого у різні роки), зокрема, висновку технічної експертизи Генічеського БТІ (а.с.21) від 04 жовтня 2004 року, листа Виконавчого комітету Генічеської міської ради від 30 квітня 2013 року №193 "Про розгляд звернення" (а.с.207), листа КП Генічеське БТІ Херсонської обласної ради від 04 березня 2015 року (а.с.208) та інших відомостей, відсутність споруд саме з відповідними розмірами (5,4х2,5 та 1,4х3,1) не є тотожним знесенню їх та виконанню п.1.1 рішення № 360 від 21 жовтня 2003 року.

З вказаних же підстав колегія суддів не приймає до уваги свідчення ФОП ОСОБА_3 про відсутність споруд з відповідними розмірами (5,4х2,5 та 1,4х3,1). Колегія суддів враховує інформацію надану ФОП ОСОБА_3 саме, як свідчення, а не висновок особи, яка була залучена як спеціаліст, з огляду на відсутність з приводу нього відомостей з Державного реєстру суб`єктів оціночної діяльності та сертифікату суб`єкта оціночної діяльності.

Суд зазначає, що вказане поверхневе та формальне обстеження території домоволодіння, за результатом якого винесено акт від 16 травня 2019 року, який став підставою для винесення спірної постанови відповідача, не дає підстав стверджувати про виконання виконавчого листа, виданого 23 вересня 2014 року Генічеським районним судом Херсонській області.

Слід наголосити, що вказаний акт від 16 травня 2019 року свідчить виключно про те, що станом на момент обстеження на земельній ділянці немає будівель з розмірами 5,4х2,5 та 1,4х3,1. В той же час, в ході розгляду справи ні відповідачем, ні третьою особою не було надано жодних доказів знесення споруд, зазначених в рішенні №360 від 21 жовтня 2003 року та приведення земельної ділянки у відповідність з документами на домоволодіння (станом на 21 жовтня 2003 року), в тому числі, з урахуванням можливої реконструкції вказаних споруд в період часу з 21 жовтня 2003 року по даний час, внаслідок якої їх розмір міг бути змінений.

Окремо колегія суддів зазначає, що з акту обстеження від 16 травня 2019 року вбачається, що вказане обстеження відбувалось за участі ОСОБА_1 , водночас, згідно відповіді Виконавчого комітету Генічеської міської ради від 08 січня 2020 року під час обстеження в травні 2019 року ОСОБА_1 не пропонувалось поставити свій підпис в акті обстеження.

Суд наголошує, що в разі б ґрунтовного та всебічного проведення вказаного обстеження з повним організаційним залученням ОСОБА_1 , в тому числі з наданням йому можливості підписати акт обстеження та/або надати власні пояснення, повноважні особи могли б об`єктивно встановити наявність/відсутність знесення самочинних споруд, що унеможливило б порушення прав та інтересів позивача шляхом винесення спірної постанови відповідачем.

Також, колег суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності обґрунтування щодо дій по приведенню земельної ділянки у відповідність з документами на домоволодіння, виконавцем не було казано жодних відомостей щодо стану земельної ділянки на момент рішення виконкому Генічеської міської ради №360 та на день винесення постанови виконавцем 30 травня 2019 року, що свідчить про безпідставність винесення спірної постанові відповідача.

Також, слід зазначити, що виконавчий лист від 23 вересня 2014 року було видано на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" вказав,що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. З рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2008 року у справі "Каіч та інші проти Хорватії" вбачається, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Держава несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема, через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Наведені доводи узгоджуються з висновками, зробленими в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 826/9305/17.

Також, відповідно до ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч.2 ст.370 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ст.382 КК України передбачено, що умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню - карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

Ті самі дії, вчинені службовою особою, - караються штрафом від семисот п`ятдесяти до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до ч.3 ст.18 КК України службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції в Херсонській області - залишити без задоволення, а рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 08 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 16 січня 2020 року.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.