Справа № 449/1588/19
Суддя: Савчак А. В.
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 449/1588/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2020 р. м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Савчака А.В.,

за участю

секретаря судових засідань - Подусівської Л.В.,

позивача - ОСОБА_1 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Перемишляни справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Перемишлянського відділу поліції Хрустовського О.О. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

06.12.2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Просив скасувати постанову серії ДПО18 №303193 від 27.11.2019 року винесену інспектором патрульної поліції Перемишлянського відділу поліції Хрустовським О.О., згідно якої позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.10 ст.121 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу розміром 510 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що накладаючи стягнення інспектор не перевіряв ні вік ні ріст дитини. Крім того, на думку позивача інспектор поводився «підозріло», можливо сподіваючись отримати неправомірну вигоду.

9.12.2019 року судом було відкрито провадження та призначено справу до розгляду на 18.12.2019 року.

18.12.2019 року до суду з`явився позивач. Представник відповідача до суду не з`явився. Ухвалою від 18.12.2019 року, за згоди позивача, судом було залучено в якості відповідача саме інспектора патрульної поліції Перемишлянського відділу поліції Хрустовського О.О., замість сектору реагування патрульної поліції Перемишлянського РВ. Крім цього, судом було витребувано з Перемишлянського ВП Золочівського ВП відео-запис з нагрудної камери інспектора Хрустовського О.О. для з`ясування причин накладення адміністративного стягнення. Розгляд справи відкладено на 15.01.2020 року.

15.01.2020 року позивач в судове засідання з`явився. Позовні вимоги підтримав. Пояснив, що підставою для його зупинки були не увімкнені фари ближнього світла, що відповідає дійсності, адже лампочки в фарах часто перегоряють, - тому позивач користується в світлу пору доби протитуманними фарами. Чи вони працювали чи ні позивач стверджувати не може (не звернув увагу). Після зупинки автомобіля позивача, інспектор Хрустовський О .О. побачив на задньому сидінні автомобіля дитину позивача, яка була пристібнута ременями безпеки, передбаченими конструкцією цього транспортного засобу, однак без дитячого крісла. Позивач в судовому засіданні дані обставини підтвердив (на задньому сидінні сиділа його дитина віком 8 років і зростом десь біля 140 сантиметрів). Однак, стверджував, що конструкцією автомобіля (Рено Сценік І ) передбачене спеціальне кільце, яке розміщується на спинці правого і лівого сидіння заднього ряду (нижче стаціонарного кріплення ременів безпеки задніх пасажирів), за допомогою якого є можливість пристебнути пасажира (в його випадку дитину) таким чином, що ремені безпеки будуть проходити в ділянці грудної клітки (а не в районі шиї). Наявність такого кільця, а також той факт, що висота сидінь другого ряду у Рено Сценік І є нижчою ніж зазвичай в автомобілів - свідчить, що використання дитячого крісла не є обов`язковим, а таке кільце на спинці сидіння і є само по собі тим спеціальним засобом, який призначений для перевезення дітей. Також позивач стверджував, що згідно правил дорожнього руху для перевезення дітей які не досягли певного віку і зросту необхідно використовувати спеціальні засоби, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки. При цьому, вичерпного переліку таких спеціальних засобів законодавство не передбачає, а тому такими засобами можуть бути будь-які інші окрім дитячих крісел і бустерів, в тому числі звичайна подушка, яка дає змогу піднести дитину таким чином, щоб ремінь безпеки проходив в районі грудної клітки (а не в районі шиї). Позивач також запевняв суд, що він, як батько дитини, найбільш зацікавлений в безпеці перевезення своєї дитини і вживає всі можливі заходи для того, щоб під час поїздки в автомобілі його дитині було якомога безпечніше.

Відповідач - інспектор патрульної поліції Перемишлянського РВ Хрустовський О.О. до суду не з`явився, однак був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Тому суд вважає, що неприбуття відповідача не перешкоджає розгляду справи відповідно до вимог ч. 3 ст. 268 КАС України.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши надані позивачем по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.п. б п.21.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі - Правила) забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, - у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу.

Відповідальність за порушення правил перевезення дітей передбачена ч.10. ст.121 КУпАП.

Постановою серії ДПО18 №303193 від 27.11.2019 року винесеною інспектором патрульної поліції Перемишлянського відділу поліції Хрустовським О.О. позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.10 ст.121 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу розміром 510 грн. за перевезення дитини зріст якої менше 145 сантиметрів і не досягла 12-річного віку без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу.

Оскільки позивач визнав той факт, що вік його дитини вісім років, а зріст біля 140 сантиментів, - суд вважає таку обставину встановленою на підставі ч.1 ст.78 КАС України.

Отже, перевезення позивачем такої дитини в автомобілі без спеціальних засобів (з використанням лише ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу) є забороненим і суперечить п.21.11 Правил Дорожнього руху.

Тому, суд вважає, що для визначення того мало місце адміністративне правопорушення чи ні, слід встановити чи спеціальне кільце, яке розміщується на спинці правого і лівого сидіння заднього ряду (нижче стаціонарного кріплення ременів безпеки задніх пасажирів), є таким спеціальним засобом (в розумінні п.21.11 Правил) і чи призначене воно саме для дитини позивача.

На підставі ч.3 ст. 78 КАС України, суд визнає загальновідомим той факт, що на спинці правого і лівого сидіння заднього ряду (нижче стаціонарного кріплення ременів безпеки задніх пасажирів) конструкцією автомобіля передбачено кільце.

Функціональне призначення такого кільця суду не відоме. Позивачу було запропоновано надати докази того, що функціональне призначення такого кільця є саме для перевезення дітей (в т.ч. віком до 12 років і зростом менше 145 сантиметрів). В т.ч. запропоновано звернутись до виробника даних автомобілів з відповідним запитом. Однак, таку пропозицію позивачем було проігноровано.

Звісно, що найбільш відомими спеціальними засобами для перевезення дітей в автомобілі є дитячі крісла та бустери. Тим не менше, суд вважає, що крім крісел та бустерів такими спеціальними засобами (в розумінні п.21.11 Правил) можуть бути і інші речі/предмети. Однак, як і на прикладі дитячих автокрісел та бустерів, - такі «інші» спеціальні засоби мали бути спеціально призначені для таких цілей і в паспорті чи будь-якому іншому технічному документі до них має бути зазначено: для чого вони використовуються, як використовуються і для дітей якого віку. Адже загальновідомим (ч.3 ст.78 КАС України) є той факт, що кожне дитяче автокрісло призначене для перевезення дітей певного віку (немовлят, до 19 кг., до 24 кг. тощо).

На думку суду, менша висота спинки та спеціальне кільце на спинці автомобіля самі по собі, ще не свідчать про те, що вони призначенні саме для перевезення дітей. Таке конструкторське рішення розробників автомобіля цілком можливо було спрямоване на перевезення людей (в т.ч. дітей певного віку та зросту) зріст яких є нижчим ніж в середньостатистичної дорослої людини. Можливо відповідь на це питання міститься в технічній документації до автомобіля позивача, але така документація суду не надавалась. Однак, такі припущення позивача чи навіть суду не можуть бути покладені в основу судового рішення. Цілком очевидним і однозначним для суду є той факт, що дитину грудного віку навіть з використанням такого кільця перевозити в автомобілі є небезпечним і таке кільце для неї однозначно не є тим спеціальним засобом.

Також використання звичайної подушки, як стверджував позивач, яка дає змогу піднести дитину таким чином, щоб ремінь безпеки проходив в районі грудної клітки (а не в районі шиї) - не свідчить про те, що така подушка перетворюється на спеціальний засіб для перевезення дитини.

На думку суду, позивач підміняє поняття «використання спеціальних засобів» (в розумінні п.21.11 Правил) поняттям «вжиття заходів для безпеки дитини» під час перевезення її в автомобілі.

Тому для дітей якого віку чи зросту призначені ці кільця і чи взагалі вони призначені для цього з наданих позивачем доказів судом не встановлено.

На думку суду, складаючи оскаржувану постанову та накладаючи адміністративне стягнення відповідач діяв цілком правомірно. Зріст і вік дитини позивача передбачав використання для неї спеціальних засобів для перевезення. Дитина була пристебнута ременем безпеки автомобіля. Позивачем будь-які пояснення та докази того, що ним використовуються спеціальні засоби для перевезення дитини (зокрема, кільце) інспектору не надавались як і докази функціонального призначення такого кільця. Такі докази також не були надані суду.

В даному випадку, суд вважає, що позивач (стверджуючи що кільце є спеціальним засобом для перевезення дитини) повинен довести таку обставину.

Оскільки позивачем ні під час складання постанови інспектором Хрустовським О.О. ні під час судового розгляду справи не надано доказів того, що таке кільце є спеціальним засобом для перевезення дитини восьмирічного віку зростом біля 140 сантиметрів, - суд не може прийти до висновку, що таке кільце є саме таким спеціальним засобом.

З огляду на вищевикладене, керуючись п.21.11 Правил дорожнього руху, ст.9, ст. 121 (ч.10), 251, 280 КУпАП, п.4 ч.3 ст.2, ч.1 ст.9, 20, 44, 47, ст.77 (ч.1,2), 241, 243-246, 286 КАС України, ,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову заяву ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Перемишлянського відділу поліції Хрустовського О.О. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Перемишлянський районний суд Львівської області до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Савчак А.В.