Справа № 240/11743/19
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Житомир

справа № 240/11743/19

категорія 112030500

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог) просить:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України, яка виразилась у неприйнятті рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв"язку із встановленням третьої групи інвалідності, отриманої внаслідок травми при виконанні службових обов"язків, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850;

- зобов"язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги у зв"язку із встановленням третьої групи інвалідності, отриманої внаслідок травми при виконанні службових обов"язків та прийняти рішення відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, з урахуванням висновків суду у даній справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 22.07.2019 йому встановлено третю групу інвалідності, що настала внаслідок травми, пов"язаної із виконанням службових обов"язків.

Проте, листом від 27.09.2019 ліквідаційна комісія управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області повідомила позивача про розгляд його заяви та проінформувала про відмову у її задоволенні, з тих підстав, що з дати попереднього огляду медико-соціальної експертної комісії 17.12.2009 по дату повторного огляду - 22.07.2019 пройшло більше 2-х років, що не дає права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала суду про відкриття провадження була направлена учасникам справи за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана відповідачем 28.11.2019, про що свідчить підпис уповноваженої особи відповідача у поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі надіслав до суду відзив на позовну заяву за вх.№28976/19, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

06 грудня 2019 року ліквідаційна комісія управління Міністерства внутрішніх справ України надіслала до суду письмові пояснення (вх.№29005/19) у яких зазначає, що заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що на Ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України у Житомирській області покладено обов"язок щодо формування відповідного пакету документів згідно з пунктами 6 та 7 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 (далі - Порядок №850) перевірки відповідності поданих документів положенням Порядку №850 та складення висновку.

Про невідповідність поданого позивачем пакету документів та те, що з моменту первинного огляду медико-соціальної експертної комісії 17.12.2009 по дату повторного огляду - 22.07.2019 пройшло більше 2-х років, позивача було повідомлено листом від 27.09.2019. Також зазначено, що висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не складався та документи, подані позивачем, до Міністерства внутрішніх справ України не направлялись.

17 грудня 2019 року позивач надіслав до суду відповідь на відзив на позовну заяву (за вх.№30098/19) в якій додатково зазначає, що лише з відзиву на позовну заяву дізнався, що відповідач заперечує прийняття будь-якого рішення за результатами розгляду його заяви про призначення одноразової грошової допомоги. Проте обставини справи вказують, що всупереч положенням Порядку №850, Міністерство внутрішніх справ України взагалі не приймало рішення про призначення або відмову у призначенні грошової допомоги.

Окрім того, 17.12.2019 ОСОБА_1 надіслав до суду заяву про зміну позовних вимог (за вх.№30102/19).

Відповідно до ухвали суду від 19.12.2019 прийнято до розгляду заяву позивача про зміну позовних вимог та зобов"язано відповідача надати суду відзив на заяву про зміну позовних вимог.

08 січня 2020 року відповідач надіслав до суду відзив на заяву про зміну позовних вимог (вх.№284/20) в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначає, що у позовній заяві ОСОБА_1 посилається на положення ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» 20.12.1990 №565-ХІІ, якою встановлено право працівника міліції на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності. Однак, 02.07.2015 було прийнято Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015, даним законом, зокрема, було визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Отже, позивач обґрунтовує свою правову позицію шляхом застосування до спірних правовідносин нормативно-правового акту, що втратив чинність і на спірні правовідносини не розповсюджується.

Позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки Міністерством внутрішніх справ України не приймалось жодного рішення, у тому числі щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Зазначає, що позовна вимога щодо зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України розглянути документи ОСОБА_1 щодо призначення йому одноразової грошової допомоги з урахуванням висновків суду у даній справі, є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки заява та інші передбачені Порядком №850 документи щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у Міністерства внутрішніх справ України відсутні, оскільки не були надіслані Ліквідаційною комісією управління Міністерства внутрішніх справи України у Житомирській області до Міністерства внутрішніх справ України для розгляду та прийняття рішення у порядку, встановленому законодавством.

15 січня 2020 року позивач надіслав до суду відповідь на відзив на уточнений адміністративний позов (за вх.№1042/20) в якому зазначає, що позовні вимоги про зобов"язання Міністерства внутрішніх справ України розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги, у зв"язку із встановленням йому третьої групи інвалідності, не можуть бути передчасними, оскільки відповідач мав розглянути заяву однак протиправно не вчинив жодних дій.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.258 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та відповідно до наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 11.08.2015 №216 о/с був звільнений за п.66 (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що сторонами не заперечується.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №548922 від 06.08.2019 позивачу при первинному огляді встановлена третя група інвалідності з 22.07.2019, яка настала внаслідок травми, пов"язаної з виконанням службових обов"язків (а.с.10, 40).

19 вересня 2019 року позивач звернувся до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області із заявою за вх.№7033 від 17.09.2019 про виплату одноразової грошової допомоги у зв"язку із встановленням третьої групи інвалідності, внаслідок травми, пов"язаної із виконанням службових обов"язків, що сторонами не оспорюється (а.с.31).

Ліквідаційна комісія управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області листом від 27.09.2019 №257м/29 повідомила позивачу, що його заяву щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв"язку із встановленням третьої групи інвалідності розглянуто. Відповідно до п.4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 (далі - Порядок №850) якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено, згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Також зазначено, що згідно з довідкою медико-соціальної експертної комісії №1 від 17.12.2009 №002957 позивачу встановлено 25 % втрати професійної працездатності. Під час повторного огляду медико-соціальною експертною комісією відповідно до довідки від 06.08.2019 №548922 з 22.07.2019 встановлено третю групу інвалідності.

Та обставина, що з дати попереднього огляду медико-соціальною експертною комісією - 17.12.2009 до повторного огляду - 22.07.2019 пройшло більше 2 років, перевищує передбачений Порядком №850 дворічний термін. Право на доплату такої грошової допомоги, з урахуванням раніше виплаченої суми мають лише ті працівники міліції, яким встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії під час повторного огляду, проведеного протягом двох років від дати первинного огляду (а.с.9, 32).

Позивач, вважаючи бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв"язку із встановленням третьої групи інвалідності протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» (який набрав чинності 07.11.2015) визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію». Відповідно до п.15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», тобто до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком №850.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

Відповідно до п. 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІ групи.

Пунктом 2 Порядку № 850 передбачено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії

Згідно з пунктами 7-9 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Положеннями Порядку № 850 передбачено, що одноразова грошова допомога у разі встановлення інвалідності проводиться за останнім місцем служби. Таким чином, заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності має бути подана працівником за останнім місцем служби.

З огляду на системний аналіз правових норм, суд приходить до висновку, що положеннями Порядку №850 чітко передбачено обов"язок Міністерства внутрішніх справ України в місячний строк після надходження, зазначених у пункті 8 цього Порядку документів, прийняти рішення про призначення або відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

Суд зазначає, що матеріали справи свідчать, що позивач із заявою та відповідним пакетом документів, згідно з положеннями Порядку №850 звернувся до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України у Житомирській області, що не заперечує позивач та третя особа (а.с. 31).

Однак, як зазначає Міністерство внутрішніх справ України, вказана заява ОСОБА_1 щодо призначення йому одноразової грошової допомоги у зв"язку із встановленням третьої групи інвалідності від Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України у Житомирській області у встановленому законодавством порядку не надходила, зважаючи на вказане жодної дії відповідачем не вчинялось.

Окрім того, матеріали справи містять лист Департаменту фінасово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від 06.09.2019 №15/2-Л-436 відповідно до змісту якого, позивачу повідомлено, що для вирішення питання щодо призначення йому одноразової грошової допомоги, за наявності передбачених Порядком №850 підстав, йому необхідно звернутися до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України у Житомирській області. У разі надходження відповідних матеріалів Міністерство розгляне їх у встановленому законодавством порядку (а.с.32 зворот).

Суд зауважує, що відповідь Міністерства внутрішніх справ України викладена у листі №15/2-Л-436 датована - 06.09.2019, тобто до моменту звернення позивача безпосередньо до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України у Житомирській області із заявою від 17.09.2019 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв"язку із встановленням третьої групи інвалідності.

З огляду на викладене, відповідно до наявних у справі матеріалів, суд дійшов до висновку, що Міністерством внутрішніх справ України не вчинялось жодних протиправних дій чи бездіяльності щодо вирішення питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно до норм Порядку №850 у відповідача відсутнє право розглядати заяву про призначення одноразової грошової допомоги, у зв"язку із встановленням інвалідності, безпосередньо за зверненням позивача без подання документів у встановленому законодавством порядку.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З наведеного випливає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч.5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 4, 6-9, 32, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 258, 261-262 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул.Богомольця, буд.10, м.Київ, 01601, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області (вул.Старий Бульвар, буд.5/37, м.Житомир, 10008, ), про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 15 січня 2020 року

Суддя А.В. Горовенко