Справа № 120/4162/19-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 січня 2020 р. Справа № 120/4162/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Михайловського М.В.

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Щура В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Управління поліції охорони у Вінницькій області

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) до Управління поліції охорони у Вінницькій області (далі - відповідач). У позовній заяві позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за 17 календарних років служби.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що наказом від 02.12.2019 № 157 о/с у званні старшого сержанта поліції був звільнений за власним бажанням із поліцейської роти охорони об`єктів та публічної безпеки № 2 батальйону Управління поліції охорони у Вінницькій області. Вислуга років на день звільнення в календарному обчислені складає 17 років 1 місяць 18 днів.

Однак, при звільнені відповідачем не виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарних рік служби, чим, на думку позивача, порушено норму ч. 2 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Тому, з метою захисту своїх прав, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Ухвалою від 16.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) учасників справи. Призначено справу до судового розгляду на 16.01.2020 о 10:00 год. Також відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

14.01.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує проти заявлених позовних вимог та вважає їх безпідставними і необґрунтованими, а тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Як підставу відзиву відповідач зазначає, що порядок виплати одноразової грошової допомоги при звільнення зі служби врегульовано Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII, за приписами ст. 9 якого, виплата одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби, належить особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідач вважає, що оскільки позивач не набув права на пенсію, то у нього відсутнє й право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 25 % грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Також відповідач зазначив, що Управління поліції охорони з бюджету не отримує кошти, а утримується за рахунок коштів він надання охоронних послуг, які здійснюються на договірних засадах.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, мотивуючи свою позицію тим, що його вислуга складає 17 років, а тому він, незалежно від набуття права на пенсію, має право на одноразову грошову допомогу у розмірі 25 % грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову, мотивуючи свою позицію тим, що виплата одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби, належить особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, які мають право на пенсію. Однак, позивач не набув права на пенсію, тому у нього відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 25 % грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби..

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Наказом начальника Управління поліції охорони в Вінницькій області від 02.12.2019 № 157 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_2 , поліцейського роти охорони об`єктів та публічної безпеки № 2 батальйону Управління поліції охорони у Вінницькій області, звільнено з Національної поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію". Вислуга на день звільнення в календарному обчисленні становила 17 років 01 місяці 18 дні (а.с.7).

Згідно записів трудової книжки позивач НОМЕР_3 ОСОБА_2 звільнено з Національної поліції України 02.12.2019 наказом № 157 о/с (а.с.9).

На думку ОСОБА_2 , відповідачем при звільнені не виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарних рік служби, чим порушено норму ч. 2 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача, вважаючи порушеним своє право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Суд зазначає, що причиною виникнення спору між сторонами у справі стало різне розуміння норм ч. 2 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в частині врегулювання підстав виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейського. На думку відповідача, однією із обов`язкових передумов виникнення права на одноразову грошову допомогу є набуття поліцейським права на пенсію згідно із вказаним Законом. Позивач із таким застосуванням норми ч. 2 ст. 9 Закону не погоджується. Наявність інших підстав для отримання позивачем спірної допомоги відповідач не заперечує.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правовідносини у яких виник спір врегульовані Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон від 02.07.2015 № 580-VIII), Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон від 09.04.1992 № 2262-XII), постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 № 393 (далі - Порядок № 393).

Як передбачено п.п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону від 02.07.2015 № 580-VIII, у складі поліції функціонують, у тому числі, поліція охорони.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону від 02.07.2015 № 580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень

Згідно ст. 102 Закону від 02.07.2015 № 580-VIII, пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом від 09.04.1992 № 2262-XII.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічне положення закріплено в абз. 4 п. 10 Порядок № 393, за змістом якого військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Наведене положення п. 10 Порядку № 393 не пов`язує виплату одноразової грошової допомоги з набуттям особою права на пенсію.

Разом з тим, відповідач у відзиві, як підставу для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення ОСОБА_2 зазначив, що виплата одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби, належить особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, які мають право на пенсію за цим Законом. Тобто, якщо вони звільнені зі служби з правом виходу на пенсію відповідно до Закону від 09.04.1992 № 2262-XII.

Щодо вказаної підстави для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожен рік служби, суд зазначає, що системний аналіз наведених положень Закону від 09.04.1992 № 2262-XII дає підстави для висновку, що ст. 9 Закону передбачено право для виплати одноразової грошової допомоги, таким категоріям осіб: особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу; іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.03.2015 справа № 21-80а15 та постанові Верховного Суду від 26.06.2019 справа № 821/3762/15-а.

Поряд із цим, обов`язковою підставою для отримання спірної допомоги для обох категорій осіб є: 1) звільнення їх із служби із підстав, що визначені як нормами ч. 2 ст. 9 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII так і Кабінетом Міністрів України у Порядку № 393; 2) наявність вислуги 10 років і більше.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 звільнився з Управління поліції охорони у Вінницькій області за власним бажанням, вислуга в календарному обчисленні якого складає 17 років 01 місяць 18 днів (а.с.7). Відтак, суд зазначає, що як формулювання підстави звільнення позивача так і здобута вислуга років дає йому право на отримання спірної виплати. Разом із цим, із урахуванням системного аналізу норм ч. 2 ст. 9 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII та практики їх застосування судом касаційної інстанції, суд дійшов висновку, що набуття права на пенсію згідно Закону від 09.04.1992 № 2262-XII не є обов`язковою підставою для нарахування та виплати допомоги позивачу, а тому не набуття ОСОБА_2 права на пенсію не може нівелювати його право на отримання зазначеної допомоги за умови наявності 10 і більше років вислуги.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 має право на передбачену нормами ч. 2 ст. 9 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Аргументи відповідача зазначеного не спростовують.

Щодо доводів відповідача про відсутність достатнього фінансування для виплати оспорюваної допомоги, то суд оцінює їх критично із таких мотивів.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Оцінюючи підстави не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивачу суд зазначає, що реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (справа "Кечко проти України", № 63134/00, рішення Європейського суду з прав людини від 07 листопада 2005 року).

У пункті 23 рішення в справі "Сук проти України" (№ 10972/05, від 10 червня 2011 року) Суд зазначив, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Отже, відсутність у відповідача фінансових ресурсів для покриття витрат пов`язаних з виплатою одноразової грошової допомоги, не може впливати на зміст та обсяг права позивача на отримання такої виплати, оскільки відповідне право гарантується чинним законом, а умови його реалізації позивачем дотримано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби ОСОБА_2 є протиправною.

Тому позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати одноразової грошової допомоги при звільнені та похідна від неї вимога про зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений ОСОБА_2 при зверненні до суду судовий збір в розмірі 768,40 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Управління поліції охорони у Вінницькій області.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Управління поліції охорони у Вінницькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої ч. 2 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII.

Зобов`язати Управління поліції охорони у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у відповідності із ч. 2 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII.

Стягнути на користь ОСОБА_2 із Управління поліції охорони у Вінницькій області, за рахунок бюджетних асигнувань, сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )

Відповідач: Управління поліції охорони у Вінницькій області (пров. Залізничний, 4, м. Вінниця, 21034, )

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 17.01.2020

Суддя Богоніс Михайло Богданович