Справа № 300/1649/19
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 рокуЛьвів№ 857/12259/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Запотічного І.І., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року (ухвалене головуючим - суддею Остап`юк С.В. у м. Івано-Франківськ) у справі № 300/1649/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправними дій щодо відмови у виплаті компенсації втрати частини доходів та зобов`язання здійснити розрахунок та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати суми пенсії, нарахованої на підставі рішення Болехівського міського суду від 15.07.2011 за період з 16.01.2011 по 22.07.2011 в розмірі 16976, 27 грн по день її фактичної виплати - 27.07.2017.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що на заяву позивача про здійснення розрахунку та виплати йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована йому на підставі постанови Болехівського міського суду Івано-Франківської області за № 2-а-605/11 від 15.07.2011 за період з 06.01.2011 до 22.07.2011 в розмірі 16976, 27 грн по день фактичної виплати пенсії, відповідач відмовив у розрахунку та виплаті такої компенсації.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, місто Івано-Франківськ, ) щодо відмови у здійсненні розрахунку та виплати ОСОБА_1 ( індекс АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на підставі постанови Болехівського міського суду Івано-Франківської області за № 2-а-605/11 від 15.07.2011 за період з 06.01.2011 до 22.07.2011 в розмірі 16976, 27 грн по день фактичної виплати пенсії, а саме по 27.07.2017. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, місто Івано-Франківськ, ) здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 ( індекс АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на підставі постанови Болехівського міського суду Івано-Франківської області за № 2-а-605/11 від 15.07.2011 за період з 06.01.2011 до 22.07.2011 в розмірі 16976, 27 грн по день фактичної виплати пенсії, а саме по 27.07.2017.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що Управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, правонаступником якого є відповідач, нараховано позивачу пенсію, однак виплата нарахованої пенсії позивачу не здійснювалася, що є наслідком допущення відповідачем порушення встановленого строку виплати пенсії, тому у позивача є право на отримання компенсації втрати частини доходу (пенсії).

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що на законодавчому рівні відповідальність за своєчасну виплату коштів по рішенню суду покладено на Державну казначейську службу. Вказує, що виплата на виконання рішення суду має разовий характер і не підпадає під визначення доходів передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Вважає, що управлінням Пенсійного фонду України в місті Болехові не порушено порядку та строків, передбачених Порядком погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 440 від 03.09.2014, а тому відсутні правові підстави для зобов`язання нарахувати та виплачувати компенсацію.

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в котрому покликається на те, що несвоєчасний перерахунок суми пенсії відбувся внаслідок протиправної відмови управління Пенсійного фонду України в місті Болехові (правонаступник - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області) провести такий перерахунок, що встановлено судовим рішенням від 15.07.2011 Болехівського міського суду Івано-Франківської області, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що постановою Болехівського міського суду Івано-Франківської області за № 2-а-605/11 від 15.07.2011 визнано відмову управління Пенсійного фонду України в місті Болехові провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 основну та додаткову пенсію за період з 06.01.2011 відповідно до статтей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірною. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в місті Болехові Івано-Франківської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену пенсію за період з 06.01.2011 як інваліду ІІ групи із розрахунку восьми мінімальних пенсій за віком, додаткову пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до статтей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; додаткову пенсії як інваліду війн 2 групи в розмірі 40% мінімальної пенсії за віком з одночасним її збільшенням на 20% згідно Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду України за № 140097/11/9104 від 08.12.2011 апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Болехові Івано-Франківської області залишено без задоволення. Змінено постанову Болехівського міського суду Івано-Франківської області за № 2-а-605/11 від 15.07.2011, виклавши її резолютивну частину в наступні редакції. Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в місті Болехові Івано-Франківської області у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до статтей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також відповідно до частини 4 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та з врахуванням статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» з 06.01.2011. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в місті Болехові Івано-Франківської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 06.01.2011 відповідно до статтей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчисленої з розміру основної (державної) пенсії не менше 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 75% від мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також відповідно до частини 4 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» обчисленої у розмірі 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що визначається Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, та з врахуванням статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні». Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в місті Болехові Івано-Франківської області виплатити ОСОБА_1 , у зв`язку із проведенням вищевказаного перерахунку пенсії, недоотримані суми пенсії з 06.01.2011, з урахуванням проведених виплат.

Постановою Вищого адміністративного суду України за № К/9991/1651/12 від 04.09.2012 касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Болехові Івано-Франківської області - задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2011 - змінено, доповнивши резолютивну частину кінцевою датою перерахунку, вказавши «по 22.07.2011 включно». В решті постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2011 - залишено без змін.

Через тривале невиконання постанови суду позивач був вимушений звернутись до Європейського суду з прав людини.

На виконання рішення Європейського суду з прав людини «Тихонова та інші проти України» від 17.11.2016 позивачу 27.07.2017 виплачено заборгованість по виплаті йому пенсії в розмірі 16976, 27 грн.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області із заявою про здійснення розрахунку та виплати йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована йому на підставі постанови Болехівського міського суду Івано-Франківської області за № 2-а-605/11 від 15.07.2011 за період з 06.01.2011 до 22.07.2011 в розмірі 16976, 27 грн по день фактичної виплати пенсії, а саме по 27.07.2017.

24.06.2019 відповідач своїм листом за № 687/С-15 відмовив позивачу у здійсненні розрахунку та виплати такої компенсації.

Позивач вважаючи таку відмову протиправною звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (далі - Закон України № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159)

Згідно із статтею 1 Закон України № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 цього Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Наведене вище свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону України № 2050-ІІІ та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Разом з цим, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 у справі № 681/423/15-а, від 20.02.2018 у справі № 522/5664/17, від 21.06.2018 у справі № 523/1124/17, від 03.07.2018 у справі № 521/940/17, від 05.10.2018 року у справі № 127/829/17, від 14.05.2019 у справі № 4 87/6312/16-а.

Європейський суд з прав людини у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

Відтак, несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням пенсії Управлінням Пенсійного фонду України в місті Болехові Івано-Франківської області (правонаступник - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області), що встановлено судовим рішенням в справі № 2-а-605/11, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, а тому то позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 300/1649/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді І. І. Запотічний
Р. М. Шавель