Справа № 460/3391/19
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2020 року м. Рівне №460/3391/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач), звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - відповідач), про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 19.06.2018 № 0-1705 на суму 4899,20грн; № 0-1705 на суму 1460,16грн; № 0-1705 на суму і 6406,40грн. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач неправомірно застосував ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлені рішенням Дубровицької міської ради № 332 від 16.02.2017, оскільки таке рішення прийняте поза межами встановлених законодавством строків. При цьому, податковим законодавством гарантується стабільність у питаннях встановлення податків і зборів. Тобто, податок має застосовуватися згідно рішення Дубровицької міської ради № 185 від 14.07.2016. Окрім цього також стверджує, що на приміщення гаража рішенням Дубровицької міської ради № 185 від 14.07.2016 пп. «б» пп.1.3 п.1 встановлено ставку податку у розмірі 0 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. Однак, рішенням Дубровицької міської ради № 332 від 16.02.2017 внесені зміни до рішення Дубровицької міської ради № 185 від 14.07.2016, в якому пп. 1.3 п. 1 викладено в новій редакції, зокрема додано пп. «д», за змістом якого встановлено 1 відсоток від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року на гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки. Але, пп. «б» пп.1.3 п.1 рішення Дубровицької міської ради № 332 від 16.02.2017 щодо застосування ставки 0 відсотків на гаражі залишився без змін, як і в рішенні № 185 від 14.07.2016. Отже є неоднозначність застосування правових норм, а в разі неоднозначності, рішення має прийматися на користь платника податків. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач - Головне управління ДФС у Рівненській області, позов не визнав, подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначає, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. Звітним податковим періодом, щодо оскаржуваних рішень є 2017 рік. Позивач є власником об`єктів нежитлової нерухомості, тому зобов`язаний сплачувати податок на нерухоме майно за 2017 рік. Контролюючий орган наголошує, що Дубровицькою міською радою Рівненської області 16.02.2017 прийнято рішення № 332, відповідно до якого внесені зміни до рішення міської ради від 14.07.2016 № 185, яким встановлено ставку оподаткування в розмірі 1% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного періоду. Головне управління ДФС у Рівненській області діє згідно з наданими йому повноважень, та керується законодавчими актами, які були чинні за той податковий період коли виникло зобов`язання у позивача. Податковий орган позбавлений можливості оцінювати законність рішень органів місцевого самоврядування та, відповідно, обирати - застосовувати такі рішення, чи ні. На підставі викладеного відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Позивач відповідь на відзив не подав.

Ухвалою суду від 20.11.2019 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

З`ясувавши обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Згідно договору купівлі-продажу від 31.10.2012, позивачу належить право власності на 1/3 частину приміщення магазину «Господарчі товари» та скло приймальний пункт по вулиці Комунальній АДРЕСА_1 Рівненської області площею 153,1кв.м.

Відповідно до договору дарування нерухомого майна від 28.05.2015 року, ОСОБА_1 є власником 1/3 частини будівлі кінотеатру № АДРЕСА_2 площею 200,2кв.м.

Згідно договору дарування від 28.05.2015, позивачу належить право власності на 1/3 частину будівлі гаража по АДРЕСА_2 площею 45,63кв.м.

19.06.2018 Головним Управлінням ДФС у Рівненській області винесені податкові повідомлення-рішення № 20-1705, № 0-1705, № 0-1705, якими позивачу визначено суму податкових зобов`язань за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» за 2017 рік.

Вважаючи дані податкові повідомлення-рішення протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою.

Вирішуючи адміністративний спір по суті суд зазначає наступне.

Рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області від 14.07.2016 № 185, встановлений податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Дубровиця. Зокрема, для інших будівель (приміщень), як типу об`єктів нежитлової нерухомості (частина будівлі кінотеатру, частина будівлі магазину та скло приймального пункту), якою володіє позивач, встановлена ставка податку на нерухоме майно у розмірі 1,5 % від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

Згідно пп. «б» пп.1.3 п.1 Рішення Дубровицької міської ради Рівненської області від 14.07.2016 № 185, встановлено ставку податку у розмірі 0 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року для об`єктів нежитлової нерухомості в частині господарських (присадибних) будівель (допоміжних (нежитлових) приміщень, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо), які використовуються без отримання прибутку.

Рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області від 16.02.2017 № 332, внесені зміни до рішення від 14.07.2016 №185, а саме: змінена ставка податку на нерухоме майно, у розмірі 1% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) періоду для: гаражів (пп. «д» пп. 1.3 п.1), для торгівельних будівель (пп. «ґ» пп. 1.3 п.1), для інших будівель (пп. «ж» пп. 1.3 п.1).

Спірним питанням між сторонами у даних правовідносинах є питання розміру ставки податку на нерухоме майно для об`єктів нежитлової нерухомості, який повинен застосовуватися у 2017 році та неоднозначність щодо ставки податку на гаражі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

З 01 січня 2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 №71-VIII, згідно з яким, зокрема, статтю 266 Податкового кодексу України викладено в іншій редакції та введено новий вид податку - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Як передбачено підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин,) ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, законодавець встановив чіткий строк до якого органами місцевого самоврядування необхідно прийняти рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішення Дубровицької міської ради Рівненської області від 16.02.2017 № 332 прийнято поза межами цього строку.

Однак, пунктом 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Законом України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році», установлено що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Отже, у 2017 році зупинено дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, і, відповідно, відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Окрім того, підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено, що у разі, якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

Таким чином, Податковим кодексом України встановлений обов`язок громадянина сплатити податок за 2017 рік незалежно від наявності рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 803/1307/17 (К/9901/927/17).

Отже позивач зобов`язаний сплачувати податок на нерухоме майно, оскільки згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266. Ї статті 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Доводи та посилання позивача на неоднозначність положень рішення Дубровицької міської ради Рівненської області від 16.02.2017 № 332, в частині пп. «б» та пп. «д» пп.1.3 п.1 щодо застосування ставки податку на гаражі є помилковими з огляду на наступне.

Як слідує із пп. «б» пп.1.3 п.1 наведеного рішення, для об`єктів нежитлової нерухомості в частині господарських (присадибних) будівель ((допоміжних (нежитлових) приміщень, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо), які використовуються без отримання прибутку встановлена ставка податку у розмірі 0 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Підпунктом «д» підпункту 1.3 пункту 1 встановлений 1 відсоток від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року на гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки.

За змістом пп. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, об`єктами житлової нерухомості визначені будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки.

Згідно із пп. 14.1.129.1. пп. 14.1.129 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, будівлі, віднесені до житлового фонду, поділяються на такі типи:

а) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень;

б) прибудова до житлового будинку - частина будинку, розташована поза контуром його капітальних зовнішніх стін, і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну;

в) квартира - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання;

г) котедж - одно -, півтора поверховий будинок невеликої житлової площі для постійного чи тимчасового проживання з присадибною ділянкою;

ґ) кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах - ізольовані помешкання в квартирі, в якій мешкають двоє чи більше квартиронаймачів;

За приписами пп. 14.1.129.2 п. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, садовий будинок - будинок для літнього (сезонного) використання, який в питаннях нормування площі забудови, зовнішніх конструкцій та інженерного обладнання не відповідає нормативам, установленим для житлових будинків;

Дачний будинок - житловий будинок для використання протягом року з метою позаміського відпочинку (пп. 14.1.129.3 п. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 14.1.129-1 пп. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, об`єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Із викладеного слідує, що гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки (пп. «ґ») та господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо (пп. «е») є різними об`єктами нежитлової нерухомості.

При чому, господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо, розташовуються, як правило, безпосередньо поряд з індивідуальним (садибним) житловим будинком чи, садовим, дачним будинком.

Із матеріалів справи слідує, що позивач зареєстрований за адресою по АДРЕСА_3 , а гараж, на який нарахований податок, знаходиться по АДРЕСА_2

Суд уважає, що у разі, якщо гараж знаходиться за місцем знаходження індивідуального (садибного) житлового будинку чи садового, дачного будинку, то у такому випадку такий гараж є господарською (присадибною) будівлею та до нього застосовується ставка податку у розмірі 0 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року згідно рішення Дубровицької міської ради Рівненської області від 16.02.2017 № 332.

Разом з тим, позивачем не надано суду жодного доказу про те, що за адресою гаража по АДРЕСА_2 знаходиться його індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий чи дачний будинок.

Водночас, суд звертає увагу на те, що гараж по АДРЕСА_2 знаходиться за тією ж адресою, що і будівля кінотеатру № 4, власником 1/3 частини якої є позивач.

Таким чином, зважаючи, що гараж позивача розташований за іншою адресою, докази того, що за місцезнаходженням гаража по АДРЕСА_2 знаходиться індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий чи дачний будинок позивача відсутні, то такий гараж в силу пп. «г» 14.1.129-1 пп. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14, пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, є об`єктом оподаткування.

Враховуючи викладене в його сукупності, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних рішень, суб`єкт владних повноважень діяв правомірно, в межах та спосіб визначений законом, а тому позовна заява до задоволення не належить.

Правові підстави для застосування ст. 139 КАС України щодо відшкодування судових витрат позивачу - відсутні.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.06.2018 № 0-1705; № 0-1705; № 0-1705 - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач - Головне управління ДФС у Рівненській області (33023, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Відінська, 12; ).

Суддя Комшелюк Т.О.