Справа № 400/2436/19
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/2436/19
Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Рента -Н" до Головного управління ДФС у Миколаївській області, Державної фіскальної служби України про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

07 серпня 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю "Рента - Н" звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Миколаївській області, в якій просило скасувати рішення комісії Головного управління ДФС у Миколаївській області, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації від 11.07.2019 року № 1219774/41907606 та зобов`язати ДФС України зареєструвати податкову накладну № 21 від 05.06.2019 за датою її подання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ "Рента-Н" у встановленому законодавством порядку складено та направлено до контролюючого органу податкову накладу № 21 від 05.06.2019 року, реєстрація якої необґрунтовано зупинена комісією ГУ ДФС у Миколаївській області. Позивач зазначає, що ним до контролюючого органу подані всі документи на підтвердження здійснення господарської операції, однак не зважаючи на подані документи, комісією ДФС прийнято рішення від 11.07.2019 року № 1219774/41907606 про відмову в реєстрації податкової накладної з підстав ненадання платником податків розрахункових документів, банківських виписок з особових рахунків.

ГУ ДФС у Миколаївській області та ГУ ДФС України надали ідентичні відзиви на позовну заяву, в яких зазначили, що рішенням комісії ДФС обґрунтовано відмовлено позивачу в реєстрації податкової накладної, у зв`язку із ненаданням платником податку первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи, акти приймання - передачі товарів, розрахункові документи, банківські виписки з особових рахунків, що є порушенням вимог, встановлених п.14 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року адміністративний позов ТОВ "Рента-Н" задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії ДФС від 11.07.2019 № 1219774/41907606. Зобов`язано Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну ТОВ Рента-Н від 05.06.2019 № 21 в Єдиному реєстрі податкових накладних за датою її подання. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області та Державної фіскальної служби України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТА-Н" судові витрати в розмірі 10 842,00 грн.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ГУ ДФС України у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. Зокрема апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що підставою для відмови у реєстрації податкової накладної стало ненадання платником податків на розгляд комісії необхідних первинних та розрахункових документів, банківських виписок з особового рахунку. Крім того апелянт зазначає, що судом першої інстанції з нього надмірно стягнуто судовий збір та безпідставно стягнуто витрати на правничу допомогу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

ТОВ "Рента-Н" зареєстровано як юридична особа з 01 лютого 2018 року. Одним із видів діяльності товариства є оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами (код КВЕД 46.32).

05 червня 2019 року позивач на підставі договору купівлі - продажу № 31/05-02 від 31.05.2019 року поставив згідно видаткової накладної № 38 ТОВ покупцю ТОВ "Макси-Пром" продукти харчування (фарш ММО та четвертина задня) на суму 228 615 грн, з них ПДВ - 38 102,50 грн.

ТОВ "Рента-Н" складено податкову накладу № 21 від 05.06.2019 року та направлено 25.06.2019 року для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.14).

Реалізована на адресу ТОВ "Макси-Пром" продукція раніше придбана позивачем у ПП "Золотой Эстамп", відповідно до договору купівлі - продажу від 15.04.2019 року та у ППФ "Альфа Опт", що підтверджується видатковими накладними, платіжними дорученнями.

Згідно квитанції від 25.06.2019 року податкову накладну № 21 від 05.06.2019 прийнято, але реєстрацію зупинено, та зазначено підстави зупинення, зокрема вказано, що відповідно до п. 201.16 ст.201 Податкового кодексу України, реєстрація ПН/РК зупинена. ПН/РК відповідає вимогам пп.1.6 п.1 "Критеріїв ризиковості платника податку" та запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН (а.с.15-16).

09.07.2019 року ТОВ "Рента-Н" надала пояснення та копії фінансово-господарських документів, на підтвердження реальності здійснення операцій по податковій накладній № 21 від 05.06.2019 року (а.с.17-18).

11.07.2019 року комісією, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації прийнято рішення № 1219774/41907606 про відмову в реєстрації податкової накладної № 21 від 05.06.2019 року у зв`язку із ненадання платником податку копій розрахункових документів, банківських виписок з особових рахунків та первинних документів щодо постачання/придбання товару, зберігання, транспортування та складські документи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив того, що на розгляд відповідачу позивачем надавались необхідні первинні документи, які стосуються поставки товару, а отже у відповідача були відсутні підстави для зупинення реєстрації податкової накладної. Стягуючи з відповідачів судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн., суд першої інстанції вважав їх підтвердженими належними доказами.

Судова колегія частково погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Підпунктом 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що реєстрація податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Нова редакція пункту 201.16 статті 201 ПК України викладена на підставі Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році" від 7 грудня 2017 року № 2245-VIII.

Пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2245-VIII Кабінету Міністрів України доручено до 1 березня 2018 року визначити порядок зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування, прийняти нормативно-правові акти, необхідні для реалізації цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити перегляд та приведення центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

21 лютого 2018 року на виконання вимог Закону № 2245-VIII Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 117 "Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних", якою, зокрема, затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, пунктом 10 якого зобов`язано ДФС визначити критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та погодити їх з Міністерством фінансів України.

Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №117 (далі - Порядок №117).

Пунктом 5 вказаного Порядку №117 встановлено, що податкова накладна / розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку.

Згідно з п. 6 Порядку №117, у разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну / розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної / розрахунку коригування зупиняється.

Відповідно до п. 10 Порядку №117, критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку, визначає ДФС та надсилає на погодження Мінфіну в електронній формі через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади.

Згідно з пунктами 12, 13 Порядку №117 у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: 1) номер та дата складання податкової накладної/розрахунку коригування; 2) порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД/послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена; 3) критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; 4) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.

Пунктом 14 порядку №117 визначено перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, який включає в себе:

договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції;

первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні;

розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків;

документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

Відповідно до пункту 21 вказаного Порядку, підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є:

ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено;

ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку;

надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

На час виникнення та розвитку спірних у цій справі правовідносин критерії ризиковості здійснення операцій були визначені листом ДФС від 21 березня 2018 року № 959/99-99-07-18 за погодженням з Міністерством фінансів України від 22 березня 2018 року. Критерії погоджено за умови, що вони будуть переглянуті протягом місяця.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин та прийняття спірного у цій справі акта індивідуальної дії, хоча й набула чинності змінена редакція пункту 201.16 статті 201 ПК України, відповідно до вимог якої прийнято Порядок № 117, проте реалізація механізму зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних поставлена у залежність від наявності критеріїв ризиковості господарських операцій.

Відповідні критерії у період, що аналізується, визначалися листом ДФС від 21 березня 2018 року № 959/99-99-07-18.

Вказаний лист, визначав критерії ризиковості та передбачав необхідність подання різних за своїм переліком документів, необхідних для підтвердження господарської операції з метою подальшої реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Зі змісту квитанцій від 25.06.2019 року вбачається, що контролюючим органом сформовано висновок про відповідність податкової накладної № 21 вимогам пп.1.6 п.1 "Критеріїв ризиковості платника податку" (а.с.15).

Відповідачем вказано, що податкова накладна зупинена відповідно до пункту 201.16 статті 201 ПК України, у зв`язку з тим, що остання відповідає підпункту 1.6 пункту 1 Критеріїв ризиковості платника податку, разом з тим жодного посилання на конкретний критерій, визначений у пункті 1.6 не наведено.

Вирішуючи питання щодо законності рішення відповідача про відмову у реєстрації податкової накладної, суди попередніх інстанцій мали надати оцінку рішенню (діям) щодо зупинення реєстрації цієї податкової накладної, яка за своїм змістом є передумовою для прийняття відповідачем оскаржуваного у даній справі рішення про відмову в реєстрації податкової накладної.

Судова колегія приходить до висновку, що акти, які затверджують критерії ризиковості здійснення операцій мають на меті встановити норми права, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян, а відтак підлягають обов`язковій реєстрації у порядку, визначеному діючим законодавством. Листи міністерств, інших органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами, не є джерелом права відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, зупинення реєстрації податкових накладних на підставі критеріїв ризиковості, встановлених листами ДФС, порушує принцип правової визначеності та передбачуваності, а відтак, є неправомірним.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду по справі № 560/279/19 від 20 листопада 2019 року, від 2 квітня 2019 року у справі № 822/1878/18, від 21 травня 2019 року у справі № 815/2791/18, від 9 липня 2019 року у справі №140/2093/18 та 30 липня 2019 року у справі №320/6312/18.

Можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення фіскальним органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надані до контролюючого органу всі документи, передбачені пунктом 14 Порядку № 117 для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних: договори купівлі - продажу, договори поставки, видаткові накладні, платіжні доручення, договори оренди приміщень (а.с.21 -65).

Проте, в оскаржуваному рішенні Комісії про відмову в реєстрації такої податкової накладної фактично було лише процитоване положення пункту 14 Порядку №117, а саме: третій та четвертий абзаци цього пункту, тобто викладена загальна норма без зазначення конкретних документів, яких, на думку відповідача, не вистачає для здійснення реєстрації податкової накладної, а також без повідомлення причин та мотивів, за яких надані позивачем пояснення та документи не були враховані.

При цьому, щодо поданих позивачем документів у відповідача були відсутні будь - які зауваження щодо дефекту форми, змісту або походження.

Разом з тим, Комісія не зважаючи на надіслані позивачем пояснення та додані до нього документи, прийняла оскаржуване рішення про відмову в реєстрації податкової накладної, без зазначення, як було вказано вище, мотивів неврахування поданих позивачем документів.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Невиконання вказаних вимог призводить до його протиправності.

Відповідно до ч.ч.1,2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності оскаржуваного рішення Комісії не містять правових підстав для спростування висновків суду, дублюють відзиви на позовну заяву. Апелянтом не зазначено, в чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права судом першої інстанції.

Судова колегія також враховує, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.06.2019 у справі №826/12108/18, залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2019, визнані протиправними та нечинними п. 10, п. 20, п. 21 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 21 лютого 2018 Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Разом з тим, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ГУ ДФС у Миколаївській області щодо рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Рента-Н" звернулось до суду з позовною заявою, в якій просило:

- скасувати рішення комісії Головного управління ДФС у Миколаївській області, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації від 11.07.2019 року № 1219774/41907606;

- зобов`язати ДФС України зареєструвати податкову накладну № 21 від 05.06.2019 за датою її подання.

За звернення з цією позовною заявою ТОВ "Рента-Н" сплатило судовий збір у розмірі 3 842 грн., як за дві вимоги немайнового характеру, які стягнуто судом першої інстанції з відповідача у зв`язку із задоволенням позову (платіжне доручення № 221 від 31.07.2019 року, а.с. 4).

Однак такі дії суду першої інстанції є помилковими.

За ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Системний аналіз частини першої статті 6 Закону України "Про судовий збір", частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові № 640/21330/18 від 12 листопада 2019 року та № 280/4269/18 від 25 листопада 2019 року.

Так, позовна вимога про скасування рішення про відмову в реєстрації податкової накладної є передумовою для застосування такого способу захисту порушеного права позивача, як зобов`язання відповідача зареєструвати податкову накладну, у реєстрації якої відмовлено оскаржуваним рішенням.

З наведеного вбачається, що ТОВ "Рента-Н" заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру, за яку з відповідача підлягав стягненню судовий збір у розмірі 1921 грн.

Решта у сумі 1921 грн. є надмірно сплаченим судом збором та відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" може бути повернута судом першої інстанції за клопотанням позивача.

Щодо стягнення з відповідача 7000 грн. витрат на правничу допомогу, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За приписами ч.ч.4-7 цієї статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому ч. 5 ст. 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17 та у постанові від 16.05.2019 року по справі № 823/2638/18.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу ТОВ "Рента-Н" надано суду першої інстанції:

- договір - доручення № ПН-1 про надання правової допомоги від 17 липня 2019 року, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням "Адвокатська фірма "Правозахисник";

- протокол № 1 узгодження договірної ціни від 17 липня 2019 року, в якому узгоджені ціни за послуги адвоката як за КАС України так і за ГПК України;

- копію ордеру адвоката Бєліка С.В.;

- рахунок фактура №ПН-1/21 від 25 липня 2019 року на загальну суму 7 000 грн за правові послуги, згідно умов договору № ПН-1 за підготовку позовної заяви.

Разом з тим, як вірно зазначено апелянтом та вбачається з даних комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" ТОВ "Рента-Н" подано велику кількість позовних заяв до суду першої інстанції щодо скасування рішень про відмову у реєстрації податкових накладних та зобов`язання зареєструвати податкові накладні, які поставлені ТОВ "Рента-Н" на виконання одного й того ж договору поставки №31/05-02, укладеного 31.05.2019 року між позивачем та ТОВ «Макси-Пром» (31 справа, зокрема № 400/2854/19, 400/2435/19, 400/3095/19, 400/2353,19 тощо).

З наданого позивачем рахунку - фактури неможливо встановити, чи виставлений він саме за ведення цієї справи, предметом оскарження якої є податкова накладна № 21 від 05.06.2019 року.

Ані договір, ані протокол узгодження договірної ціни, ані рахунок фактури не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом під час підготовлення позовної заяви про скасування рішень Комісії ДФС України про відмову в реєстрації податкових накладних в ЄРПН, та реєстрації податкових накладних.

В наданих до суду документах не зазначено, що включає у себе підготовка позовної заяви до суду, чи включає підготовка позовної заяви до суду роботи зі збору доказів, аналізу законодавства та судової практики, жодного посилання на кількість часу витраченого адвокатом на складання позовної заяви в залежності від складності справи та виконаних адвокатом робіт надані позивачем документи не містять.

Відсутній акт виконаних робіт із зазначенням обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількістю витраченого часу.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції безпідставно задоволено клопотання позивача та стягнуто з ГУ ДФС у Миколаївській області 7 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Таким чином, суд доходить висновку, що не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу підлягає скасуванню, з прийняттям нового про відмову в задоволенні відповідного клопотання.

Оскільки судова колегія дійшла до висновку, що судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача у розмірі значно меншому (судовий збір 1921 грн.), ніж визначено судом першої інстанції, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови в цій частині.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 12 серпня 2019 року, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року скасувати в частині стягнення судових витрат у розмірі 10 842 грн.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6,Миколаїв,547) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТА-Н" () судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1921 грн.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко