Справа № 826/10491/18
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 січня 2020 року

Київ

справа №826/10491/18

адміністративне провадження №К/9901/33806/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Блажівської Н.Є.,

суддів: Білоуса О.В., Гусака М.Б.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на окрему ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сентай ЛВГ" до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сентай ЛВГ» звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 27 липня 2017 року № 439/26-50-12-01-18 про анулювання реєстрації платника ПДВ; зобов`язати Києво-Святошинську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області направити Державній фіскальній службі України документи відносно позивача з метою внесення відповідних змін до Реєстру платників ПДВ; зобов`язати Державну фіскальну службу України вчинити дії щодо поновлення реєстрації позивача платником ПДВ з дати реєстрації шляхом внесення в автоматизовану систему даних реєстру платників ПДВ ДФС України відомостей (запису) щодо скасування запису про анулювання реєстрації ТОВ «Сентай ЛВГ»; зобов`язати Державну фіскальну службу України повернути на електронний рахунок ТОВ «Сентай ЛВГ» у системі електронного адміністрування ПДВ суму в розмірі 7905118,17 грн., на яку ТОВ «Сентай ЛВГ» має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних; встановити судовий контроль за рішенням суду шляхом зобов`язання Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, Державної фіскальної служби України подати до суду у десятиденний строк з дня набрання рішенням законної сили звіт про його виконання.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року, адміністративний позов було задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 27 липня 2017 року № 439/26-50-12-01-18 про анулювання реєстрації ТОВ «Сентай ЛВГ» платником ПДВ; зобов`язано Києво-Святошинську об`єднану державну податкову інспекцію ДФС у Київській області направити Державній фіскальній службі України документи відносно ТОВ «Сентай ЛВГ» з метою внесення відповідних змін до Реєстру платників податку на додану вартість; зобов`язано Державну фіскальну службу України вчинити дії щодо поновлення реєстрації ТОВ «Сентай ЛВГ» платником ПДВ з дати реєстрації шляхом внесення в автоматизовану систему даних реєстру платників ПДВ ДФС України відомостей (запису) щодо скасування запису про анулювання реєстрації ТОВ «Сентай ЛВГ»; зобов`язано Державну фіскальну службу України поновити на електронному рахунку ТОВ «Сентай ЛВГ» у системі електронного адміністрування ПДВ реєстраційний ліміт у розмірі 7905118,17 грн., на який ТОВ «Сентай ЛВГ» має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних; у задоволенні позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Також, 10 липня 2019 року Шостим апеляційним адміністративним судом прийнято окрему ухвалу, якою з метою усунення причин та умов, що призвели до порушення Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві вимог податкового законодавства, наведені факти довести до відома Голови Державної фіскальної служби України для вжиття відповідних заходів реагування та встановлено строк один місяць для надання суду відповіді щодо виконання окремої ухвали.

5 грудня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДФС у м. Києві на окрему ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року, у якій скаржник просить оскаржуване рішення суд апеляційної інстанції скасувати.

Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року касаційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишено без руху та запропоновано скаржнику у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали надати суду касаційної інстанції належні докази, які б підтверджували наведені у клопотанні обставини щодо неможливість своєчасного вчинення процесуальної дії зі звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою у строк, визначений законом, або вказати інші підстави для поновлення цього строку.

Вказану ухвалу Верховного Суду вручено скаржнику 18 грудня 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення.

27 грудня 2019 року на адресу Верховного Суду скаржником направлено клопотання про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження, яка надійшла до Верховного Суду 2 січня 2020 року.

Клопотання обґрунтовується тим, що касаційна скарга Головним управління ДФС у м. Києві на окрему ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року вже подавалась, проте ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2019 року була повернута у зв`язку з тим, що скаргу подано особою, яка не мала права її підписувати.

Оцінюючи доводи, викладені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження та усунення недоліків касаційної скарги, суд зазначає таке.

Статтею 129 Конституції України визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Із зазначеною правовою нормою Основного Закону України кореспондуються пункт сьомий частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, який відносить до основних засад (принципів) адміністративного судочинства забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом, а також стаття 13 цього Кодексу, якою закріплено право учасників справи на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.

Механізм реалізації права на касаційне оскарження судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовано главою 2 розділу ІІІ Кодексу адміністративного судочинства України, статтею 329 якого встановлено строк для подання касаційної скарги.

Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті).

Наведеними положеннями Кодексу адміністративного судочинства України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку касаційного оскарження, а також належного оформлення касаційної скарги.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні платежі", розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов`язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).

У пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не можуть бути підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень права на апеляційне/касаційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.

Так, у п. 40 та у п. 41 справи "Пономарьов проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, що "… якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та з підстав, які видаються непереконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду… Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків".

В контексті наведеного, зважаючи на положення вказаних правових норм законодавства, невиконання вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та, як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Скаржник, як на поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження посилається на те, що ухвалу Верховного Суду від 22 серпня 2019 року про повернення касаційної скарги, отримана 6 вересня 2019 року, з моменту отримання вказаної ухвали минув короткий проміжок часу і відповідальним юристом в короткі терміни вживались щодо повторного звернення з касаційною скаргою.

Судовий збір в даній справі згідно платіжного доручення від 18 липня 2019 року, оплачено 19 липня 2019 року, а касаційну скаргу подано до Верховного Суду 3 грудня 2019 року.

Окрім цього, у своїй заяві відповідач посилається на судове рішення, ухвалене в іншій справі у суді касаційної інстанції, якими за аналогічних, на думку заявника підстав податковим органам було поновлено строк касаційного оскарження, що однак, не свідчить про наявність, у даному конкретному випадку, обставин, пов`язаних з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, незалежними від волі особи, яка подала касаційну скаргу, які, в свою чергу, унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк її подання.

Зважаючи на викладене, підстави, наведені в клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, не можуть бути визнані поважними.

За змістом пункту 4 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки наведені скаржником підстави для поновлення такого строку є неповажними.

На підставі вищенаведеного та керуючись частиною третьою статті 3, пунктом 4 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання Головного управління ДФС у м. Києві про поновлення строку на касаційне оскарження окремої ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДФС у м. Києві на окрему ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сентай ЛВГ" до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання.

Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач Н.Є. Блажівська

Судді О.В. Білоус

М.Б. Гусак