Справа № 520/2386/19
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 р.Справа № 520/2386/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Старостіна В.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 01.08.2019 року по справі № 520/2386/19

за позовом ОСОБА_1

до Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Слобожанської митниці Держмитслужби, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА807190/2019/00307;

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UА807000/2019/000278/2 від 16.01.2019 року;

- зобов`язати відповідача підготувати та подати Державній казначейській службі України у Харківській області висновок про повернення ОСОБА_1 надмірно сплачених митних платежів у сумі 18200,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач придбав автомобіль марки «Opel Zafira-A» на підставі рахунку-фактури № 0004755 від 10.01.2019 року вартістю 1200 євро. Позивачем до митних органів подавалася митна декларація. Відповідач відмовив у митному оформленні автомобілю та прийняв спірні картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА807190/2019/00307 та рішення про коригування митної вартості товарів № UА807000/2019/000278/2 від 16.01.2019 року. Позивач вважає такі рішення відповідача протиправними та такими, що підлягають скасуванню, посилаючись на те, що декларантом позивача були надані усі необхідні документи для розмитнення придбаного позивачем авто за першим методом, а визначення митної вартості авто за резервним методом позивач вважає протиправним та необґрунтованим щодо розміру розрахованої суми. Позивач також вважає, що відповідач має повернути йому надмірно сплачені митні платежі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів № UА807000/2019/000278/2 від 16.01.2019 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року скасувати у частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки всупереч вимогам ч. 1 та ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України разом з митною декларацією № UА 807190/2019/001104 від 14.01.2019 року не було подано до митниці жодного банківського платіжного документу, що стосується оцінюваного транспортного засобу позивача, що підтверджується відсутністю у графі 44 цієї ЕМД реквізитів документу за кодом 3001, який згідно з Класифікатором документів відповідає банківському платіжному документу, що стосується товару. Отже, до відповідача разом з ЕМД № UА 807190/2019/001104 від 14.01.2019 року не подано всі документи, передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, позивач зазначає, що при митному оформленні транспортного засобу ним було подано усі необхідні документи, що підтверджують дійсну митну вартість авто.

На підставі положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач придбав у Литві автомобіль марки «Opel Zafira-A» на підставі рахунку-фактури № 0004755 від 10.01.2019 року вартістю 1200 євро. Представником позивача до суду було надано переклад рахунку-фактури № 0004755 від 10.01.2019 року (а.с.160).

14.01.2019 року митним брокером ТОВ «МАГІСТРАЛЬ АВТОТРАНЗИТ-СЕРВІС», як особою, уповноваженою ОСОБА_1 на декларування товарів відповідно до разового договору про надання брокерських послуг № 10/01-10 від 10.01.2019 року, з метою здійснення митного контролю та митного оформлення в митному режимі «імпорт» автомобіля, який придбаний ОСОБА_1 , до митного поста «Харків-автомобільний» Харківської митниці ДФС була подана електронна митна декларація типу ІМ40ДЕ № UА807190/2019/001104 (а.с. 80) на товар: «Легковий автомобіль марки «ОРЕL» модель «Zafira-A»-1шт., що був у використанні, для використання по дорогах загального користування, призначений для перевезення пасажирів. Тип двигуна - бензиновий, з робочим об`ємом циліндрів двигуна 1796 кубічних см., ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, потужність 92 кВт, тип кузова - універсал, календарний рік виготовлення - 2005, модельний рік виготовлення -2005, загальна кількість місць для сидіння включаючи місце водія - 7, колісна формула 4x2, колір - сірий. Екологічний клас - ЕURО 3. Автомобіль має такі пошкодження: пошкодження лфп кузову. Торгівельна марка - ОРЕL. Виробник - Adam Ореl GmbН. Країна виробництва - DЕ» (далі - ТЗ позивача).

Як свідчать відомості граф 8 та 9 вказаної ЕМД одержувач/імпортер та особа відповідальна за фінансове врегулювання ОСОБА_1 .

У вказаній ЕМД була визначена та заявлена за основним методом митна вартість ТЗ позивача у розмірі 1200,00 Євро на підставі рахунку-фактури № 0004755 від 10.01.2019 року.

Встановлено, що для підтвердження заявленої митної вартості ТЗ позивача особою, уповноваженою ОСОБА_1 на декларування товарів, були надані, зокрема, наступні документи, зазначені в графі 44 вказаної ЕМД: - за кодом « 0380» - рахунок-фактура № 0004755 від 10.01.2019 року без перекладу; - за кодом «1721» - копія Акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UА205010/2019/310410 від 12.01.2019 року, складеного Волинською митницею ДФС.

14.01.2019 року уповноваженою посадовою особою митниці було проведено митний огляд ТЗ позивача, за результатами якого складено Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UА807190/2019/001104 від 14.01.2019 року.

У зв`язку з недостачею документів, а саме: доказів сплати за придбаний автомобіль та доказів транспортування придбаного автомобілю до кордону України, відповідач провів консультацію з декларантом позивача.

Листом від 16.01.2019 року декларант позивача повідомив, що на теперішній час надати додаткові документи неможливо та просив видати рішення про коригування митної вартості товарів по МД № UА807190/2019/001104 (а.с. 90).

Відповідачем 16.01.2019 року прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № UА807000/2019/000278/2, яким визначено митну вартість автомобіля за резервним методом у розмірі 3041,3 євро, та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА807190/2019/00307 (а.с. 91-92, 96).

З матеріалів справи вбачається, що декларантом позивача подано нову митну декларацію ІМ40ДЕ № UA807190/2019/001386 з дотриманням процедури випуску товарів у вільний обіг при непогодженні з визначеною митним органом митної вартості (а.с. 97-98).

Не погоджуючись із такими діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UА 807000/2019/00278/2 від 16.01.2019 року необґрунтоване.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Як визначено п. 1 ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно до положень ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, підставами для відмови у митному оформленні, серед іншого, є неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу.

За змістом ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється в першу чергу за основним методом, тобто, за ціною договору (вартістю операції).

На підставі п.п. 2.2 п. 2 розділу 2 Методичних рекомендацій посадовою особою митниці було здійснюється перевірка документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, вивчення маршруту транспортування товарів та перевірки достовірності декларування витрат на транспортування.

Частиною 4 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Відповідно до положень ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України складовою митної вартості товару, яка повинна при розрахунку митної вартості товару додаватись до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари є, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Як встановлено п. 6 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів та обов`язково подаються до митниці, є, зокрема, транспортні перевізні документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Згідно з розділом III Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: - рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

За результатом вивчення документів, наданих до митниці на підтвердження заявленої митної вартості ТЗ позивача, посадовою особою митниці було встановлено, що вартість ТЗ позивача у розмірі 1200,00 Євро, визначена на підставі рахунку-фактури № 0004755 від 10.01.2019 року, не включає в себе витрати на транспортування цього ТЗ до місця ввезення на митну територію України. Разом із цим, до митниці не було надано документів, що містять відомості про розмір витрат на транспортування ТЗ позивача до місця ввезення на митну територію України.

Отже, суд погоджується з висновками митного органу про те, що за результатами проведеного посадовою особою митниці аналізу документів, наданих разом з ЕМД № UА807190/2019/001104 від 14.01.2019 року, було виявлено, що ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме, складової, передбаченої п. 5 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України - витрат на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Разом цим, стосовно доводів відповідача про неподання банківських виписок та правомірності застосування резервного методу з використанням звіту SCHWAKE від 14.01.2019 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як передбачено ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини 5 цієї статті забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. При цьому, положеннями частини 6 цієї статті передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

На підставі ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за основним методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Пунктом 5 частини 10 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Відповідно до ч. 11 ст. 264 Митного кодексу України орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: 1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; 2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; 3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

Аналіз змісту рахунку-фактури серії МЕІ № 0004755 від 10.01.2019 року, який подавався позивачем для проведення митних процедур, свідчить про те, що в ньому наявні реквізити чеку № 1 ECR4, міститься вартість автомобіля, підписи сторін - продавця та покупця, отже суд апеляційної інстанції вважає безпідставним неврахування вказаного документа як доказу сплати за придбаний автомобіль.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що декларант позивача одночасно з митною декларацією не надав тільки документ щодо витрат на транспортування придбаного автомобіля до кордону України, в іншій частині декларант позивача надав достатні документи, які підтверджують митну вартість транспортного засобу, згідно з ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, тоді як Митниця не довела, що подані декларантом позивача документи для визначення митної вартості товару не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому Митниця не обґрунтувала та не довела неможливість визначення митної вартості на основі додавання вартості (обчислена вартість) щодо транспортування придбаного автомобіля до митного кордону України.

Колегія суддів зазначає, що в силу ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України та вимог наказу Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» - рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Судом встановлено, що відповідачем визначено митну вартість автомобіля позивача на рівні 3041,30 євро, відповідно до звіту про оцінку по SCHWAKE, що є середньою вартістю продажів.

Що стосується обґрунтованості застосування вказаного довідникового показника, колегія суддів зазначає наступне.

Додатком 8 до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.07.2009 року № 1335/5/1159), визначено перелік рекомендованих нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням, у якому є періодичний довідник «SuperSCHWAKE» - Eurotax, Швейцарія. Разом з тим, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методика є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Проте, у даному випадку автотоварознавча експертиза чи експертне дослідження відповідачем не здійснювалася. Тому відповідачем не наведено достатніх підстав правомірності проведеного ним розрахунку митної вартості у такий спосіб за вказаною методикою, без врахування технічного стану транспортного засобу (актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 12.01.2019 року № UА 205010/2019/310410 та від 14.01.2019 року № 807190/2019/001104 зафіксовано наявність пошкоджень (пошкодження ЛФП по кузову) та слідів експлуатації), що не враховувалося відповідачем при визначенні митної вартості ввезеного транспортного засобу. Крім того, екологічний клас транспортного засобу позивача ЕURO 3 не відповідає показнику, зазначеному у звіті про оцінку по SCHWAKE, застосованому відповідачем, де зазначено ЕURO 4.

Інформація із каталогу програмного продукту «SCHWAKE» за № 073599/28596521 від 14.01.2019 року містить запис «підлягає технічній експертизі». Однак оцінка «SCHWAKE» здійснена відповідачем без безпосереднього технічного огляду (експертизи) щодо реального стану автомобіля, а саме щодо наявності технічних ушкоджень (пошкодження ЛФП по кузову) та інформації про стан ТЗ внаслідок експлуатації. Відповідач не довів, що інформація про реальний стан транспортного засобу була врахована при здійсненні оцінки за допомогою програмного продукту «SCHWAKE».

З огляду на зазначене, суд вважає, що відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу звіт про оцінку по SCHWAKE ) для коригування митної вартості за другорядним методом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що у спірному рішенні про визначення митної вартості товару не наведено обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості, що є належною та достатньою підставою для його скасування.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наявні підстави для скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UА807000/2019/000278/2 від 16.01.2019 року на задоволення позову в цій частині.

Враховуючи, що фактично позивачем після подання нової митної декларації № UA807190/2019/001386 придбаний позивачем автомобіль було випущено у вільний обіг, суд приходить до висновку, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА807190/2019/00307 вичерпала свою дію, отже не породжує для позивача жодних наслідків, тому в задоволенні позовних вимог про її скасування належить відмовити.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача підготувати та подати Державній казначейській службі України у Харківській області висновок про повернення позивачу надмірно сплачених митних платежів у сумі 18200,00 грн., колегія суддів зазначає, що така позовна вимога є передчасною, з огляду на приписи Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787.

З врахуванням вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в цій частині позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як передбачено ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваного рішення, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року по справі № 520/2386/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)В.В. Старостін
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 17.01.2020 року