Справа № 560/2669/19
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2020-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 січня 2020 року

м. Київ

справа № 560/2669/19

адміністративне провадження № К/9901/1884/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Яковенка М. М.,

суддів: Дашутіна І. В., Шишов О. О.,

перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року у справі № 560/2669/19 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про скасування постанови від 08 серпня 2019 року ВП № 58717803,

ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, в якому просила скасувати постанову про накладення штрафу на Військову частину НОМЕР_1 від 08 серпня 2019 року ВП № 58717803 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року, в задоволені позову відмовлено.

Слід зазначити, що судом першої інстанції справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження.

Відмовивши в задоволені позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII).

Порядок та процедура виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначені ст. 63 Закону №1404-VІІІ.

Відповідно до частин першої та другої вказаної статті за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Положеннями ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VІІІ визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У даній справі було встановлено, що станом на дату прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови, 08 серпня 2019 року, рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року виконано не було.

Доводи відповідача про виконання рішення 19 липня 2019 року шляхом видання командиром Військової частини НОМЕР_1 наказу № 196, яким внесені зміни в наказ № 16 від 15 січня 2019 року щодо виплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в умовах особливого періоду здійсненні заходів забезпечення правопорядку на державному кордоні в районі антитерористичної операції, за період з 25 вересня 2014 року по 02 березня 2015 року, з 02 квітня по 21 травня 2015 року, є безпідставними.

Безспірно, зазначений наказ став підставою для нарахування ОСОБА_1 вказаної у рішенні суду від 10 липня 2018 року винагороди, проте виплата цієї винагороди здійснена лише 24 вересня 2019 року, тому датою фактичного виконання рішення у спірних відносинах є 24 вересня 2019 року, оскільки саме цією датою було проведено боржником виплату суми винагороди шляхом зарахування на картковий рахунок стягувача.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (далі - Закон № 606-XIV) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Також, Військова частина НОМЕР_1 посилалась на те, що на дату винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу від 08 серпня 2019 року, судове рішення було виконано, а відтак, підстав для застосування штрафу відповідач не мав. Обґрунтувань наявністю поважних причин невиконання судового рішення, позовна заява не містить.

Крім того, боржник у виконавчому провадженні не скористався своїми правами, встановленими Законом № 1404-VIII, а саме: не звернувся до державного виконавця із заявою про відкладення провадження виконавчих дій, не звернувся до суду із заявою про відстрочку чи розстрочку виконання, а також не надав державному виконавцю відомостей, які б зумовили обов`язкове зупинення виконавчого провадження.

Тобто, жодних із зазначених дій спрямованих на виконання рішення суду, у вказаний період позивачем здійснено не було.

Таким чином, застосування такого заходу реагування як винесення постанови про накладення штрафу є обов`язком державного виконавця на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, а боржник у строк, встановлений для добровільного виконання вимог виконавчого документу не вчинив дій спрямованих на його виконання, державний виконавець мав усі правові підстави для винесення постанови про накладення штрафу.

У поданій касаційній скарзі скаржник, з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

За правилами ч. 1 ст. 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст. 13 КАС України.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених ст. 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Стаття 287 КАС України регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Заявлені позивачем позовні вимоги у цій справі дають підстави для висновку про те, що спір виник у відносинах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу державної виконавчої служби.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Водночас, аналіз ухвалених у цій справі судових рішень за встановлених обставин справи і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовної практики в такій категорії адміністративних справ. В даному випадку, доводи касаційної скарги жодним чином не вказують та не наводять таких обставин, оцінка та аналіз яким був наданий судом апеляційної інстанції під час перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Відтак, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року у справі № 560/2669/19.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов