Справа № 160/11658/19
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат" до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області про визнання дій, приписів протиправними, скасування вимог приписів,
20.11.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ТОВ «ДЕМУРІНСЬКИЙ ГЗК», позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправними дії Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області щодо складення та направлення ТОВ "Демурінський ГЗК" Претензії від 28.10.2019 року № 27-2/19 (далі - Претензія).
Позовна заява обґрунтована тим, що оскаржувані індивідуальні акти та дії щодо їх складання та направлення є протиправними, не ґрунтуються на вимогах природоохоронного законодавства та не підтверджуються належними і допустимими доказами.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 року позовну заяву залишено без руху.
28.11.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ТОВ "Демурінський ГЗК" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 02.12.2019 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
18.12.2019 року відповідачем подано відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що позивачем допущено порушення Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Закону України «Про охорону атмосферного повітря», Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», Закону України «Про відходи», Водного кодексу України, Земельного кодексу України, що підтверджується викладеними в Актах № 657/2-8/18 та № 397/2-10/19 обставинами. У частині вимог щодо оскарження Претензії від 28.10.2019 року № 27-2/19 заперечувала з підстав відсутності порушеного права у позивача, а відтак, неможливості його судового захисту.
26.12.2019 року позивачем подано відповідь на відзив, у якій наведені доводи аналогічні викладеним у позовній заяві.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. З власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява, у якій позов підтримав та просив проводити розгляд справи без його участі.
Представник відповідача проти задоволення позовної заяви заперечувала, посилаючись на викладене у відзиві на позов.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка будь-якого учасника справи в судове засідання, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
23.12.2019 року судом ухвалено продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження.
У відповідності до вимог ст. ст.205, 243 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
У період з 05.11.2018 року по 16.11.2018 року відповідачем проведено планову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища позивача, за результатами якої складено Акт № 657/2-8/18 та видано Припис 1 з вимогами у встановлені останнім строки усунути порушення природоохоронного законодавства.
З метою досудового врегулювання відносин щодо правомірності встановлених порушень природоохоронного законодавства, щодо усунення яких встановлені вимог Припису 1, позивачем було направлено до відповідача листи від 14.11.2018 № 1/4-308, від 09.01.2019 № 1/8-12, від 04.02.2019 №1/8-41, від 27.02.2019 №1/8-56, від 06.05.2019 № 1/8-124 та від 28.05.2019 № 1/8-152.
Як видно зі змісту вказаних листів, позивачем висловлено незгоду та спростування наявності будь-яких порушень природоохоронного законодавства у позивача.
Однак, незважаючи на вищевикладену незгоду позивача з діями та висновками Акту № 657/2-8/18 та Припису №1, відповідачем на підставі Направлення від 21.05.2019 № 4-5358-2-3 та виходячи з норм пп. 3 п. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» додатково призначено та проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища ТОВ «ДЕМУРІНСЬКИЙ ГЗК», метою якої була перевірка виконання вимог Припису 1.
Не погоджуючись з підставами та предметом позапланової перевірки виконання вимог Припису 1, а також із встановленими за її результатами порушеннями природоохоронного законодавства, консолідованих в Акті № 397/2-10/19 та Приписі 2, позивачем направлено на адресу відповідача низку листів від 04.07.2019 № 1/8-196 та від 12.08.2019 № 1/8-231, які також залишені без реагування.
Не погоджуючись із такими діями та прийнятими рішеннями відповідача, позивач звернувся із цієюю позовною заявою до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) врегульовано Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державним наглядом (контролем), є - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема, належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходами державного нагляду (контролю), є - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій; способом здійснення державного нагляду (контролю), є - процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом.
Статтею 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який, з-поміж іншого, передбаченого даною нормою, повинен містити відомості щодо стану виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.
На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу. Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства.
У силу викладених норм Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» відповідач зобов`язаний діяти в межах, на підставі та у порядку, встановленому законом, а тому з метою складання припису, в даному випадку Припису 1 та Припису 2 відносно позивача, зобов`язаний попередньо встановити, детально описати (в акті, що йому передує) та підтвердити виявлене порушення з посиланням на відповідні вимоги законодавства, що були порушені.
Матеріали справи свідчать про те, що в порушення викладеного, в обох взаємопов`язаних Актах перевірки позивача, відповідачем зроблено загальне посилання на обов`язковість дотримання природоохоронного законодавства та компетенцію контролюючого органу, регламентованих ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. ст. 8, 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», без зазначення конкретної норми матеріального права, що була порушена суб`єктом господарювання.
Крім того, як видно зі змісту Акту № 657/2-8/18, на підставі висновків якого складено Припис 1 і в подальшому Припис 2 та Претензію, відповідачем детально не зазначено про порушення позивачем вимог дозволів на спеціальне водовикористання, на викиди забруднюючих речових в атмосферне повітря, а також дозволів на використання природних ресурсів або про здійснення діяльності з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів впливу фізичних та біологічних факторів і лімітів скидів забруднюючих речовин.
Як видно з Акту № 657/2-8/18, під час проведення перевірки відповідачем не зроблено жодних замірів та досліджень відповідно до вимог чинного законодавства та наявних повноважень з метою підтвердження наявності чи відсутності факту порушень позивачем природоохоронного законодавства із зазначенням чітких перевищень нормативів або лімітів.
Суд не враховує посилання відповідача в Актах перевірки на обставини відсутності підтверджуючих документів, а саме проектів землеустрою щодо визначенням розмірів та встановлення меж водоохоронної зони, проекту землеустрою з організації та встановлення меж об`єкта природо-заповідного фонду, погодженої документації з технічного переоснащення виробничого цеху та інших, у зв`язку з їх ненаданням, оскільки доказів на підтвердження їх запитування у встановленому порядку у позивача суду не надано.
Не відповідають приписам Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» і дії відповідача щодо складання і надіслання позивачу Претензії.
Так, згідно з ч. 1 ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема: г) пред`являти претензії про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища;
Відповідно до пп. 12 п. 6 Положення про Державну екологічну інспекцію України від 13.04.2011 № 454/2011, Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має право розраховувати розмір збитків, заподіяних державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, та пред`являти претензії.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.
Згідно з ч. 4 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Так, вказана норма стосується правовідносин відшкодування збитків, заподіяних державі за перевищення нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин, порядок та розміри відшкодування шкоди за наслідком яких має встановлюється виключно законом.
Як зазначено в розрахунку до Претензії, нарахування збитків виконано за формулою 6 розділу 5 Методики визначення розміру шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 27.10.1997 № 171, яка наразі є лише підзаконним нормативним актом, а не законом.
Разом з тим, у пунктах 3, 4 Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, визначено, що факти забруднення (засмічення) земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель.
У контексті викладеного, висновок щодо фактів порушення позивачем ст. 17 Закону України «Про відходи», ст. ст. 44, 105 Водного кодексу України, ст. 35 Закону України «Про охорону земель» та ст. 164 Земельного кодексу України, які полягають у засміченні земельної ділянки, міститься виключно в оскаржуваній Претензії. Відповідні висновки відповідача з посиланнями на норми матеріального права в сфері охорони природоохоронного законодавства відсутні і в взаємопов`язаних Актах перевірок позивача.
Суд констатує, що первинні данні, які використовувалися відповідачем при здійсненні розрахунку за формулою 6 розділу 5 Методики визначення розміру шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, а саме щодо фактичної площі забрудненої ділянки, місця її розташування, класу небезпеки відходів, їх об`єму (товщини шару засмічення), а також дані приладів та їх метрологічної відповідності встановленим нормам, що використовувалися при здійсненні вимірювань, детально у жодному документі, що передує Претензії, не відображено.
Таким чином, дії відповідача щодо визначення розміру нанесеної державі шкоди в результаті засмічення земельної ділянки позивачем та складання самої Претензії з подальшим її направленням не ґрунтуються на вимогах закону.
Крім того, суд критично оцінює заперечення відповідача з приводу того, що претензія не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України і не може бути предметом спору, і зазначає, що у пред`явленому позові оскаржуються саме дії контролюючого органу щодо складання та надіслання претензії, а не вона сама.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частинами 1-2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
У контексті викладеного судом не беруться до уваги заперечення відповідача з приводу правомірності Припису № 1 та Припису № 2, що містяться у відзиві та повністю відтворюють висновки Актів № 657/2-8/18 та № 397/2-10/19, оскільки відповідні висновки не підтверджуються належними і допустимими доказами, мають загальне нормативне обґрунтування в частині компетенції контролюючого органу та не відповідають встановленим обставинам справи.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів у їх сукупності, виходячи із системного аналізу положень законодавства України, робить висновок про те, що позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправними дії Державної екологічної інспекції України у Дніпропетровській області щодо складання та направлення Товариству з обмеженою відповідальністю "Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат" Претензії від 28.10.2019 року № 27-2/19.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський