Справа № 569/13460/19
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 569/13460/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Старунського Д.М.

за участі секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 жовтня 2019 року (суддя - Гордійчук І.О., м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління безпеки міста Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 12.07.2019 звернувся до суду з позовом до Управління безпеки міста Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 02.07.2019 №ЛВ61927. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення пункту 8.4 (в), 33.3.34, 15.10 (а) «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР) та накладено адміністративне стягнення за частиною третьою статті 122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510 грн. Позивач вважає, що інспектором з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради притягнуто його до відповідальності за порушення, яке він не вчиняв, так як 02.07.2019 о 17 год. 20 хв. у м. Львів на пл. Галицькій він здійснив вимушену зупинку транспортного засобу у зв`язку з технічною несправністю його автомобіля. Так, як в автомобілі вийшов з ладу елемент живлення СR2032, він скерував транспортний засіб на узбіччя проїзної частини у крайню праву смугу, щоб не створювати перешкод іншим учасникам дорожнього руху, після чого сходив до магазину купити новий елемент живлення для його заміни. Відтак, на думку позивача, оскаржувана постанова прийнята відповідачем безпідставно та за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, з огляду на що така підлягає скасуванню.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 жовтня 2019 року у справі №569/13460/19 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тій обставині, що автомобіль позивача знаходився в зоні дії трьох взаємопов`язаних знаків: 3.34 «Зупинку заборонено», 5.33 «Пішохідна зона», 7.4.3 «Дні тижня», що свідчить про поширення дії знаків 3.34 та 5.33 лише у визначені дні тижня, а саме неділю та святкові дні. Позивач вважає, що на пл. Галицькій у м. Львові заборонена зупинка автомобілів лише у неділю та святкові дні, коли вказана вулиця є пішохідною зоною. Відтак, оскільки 02.07.2019 (день, коли мала місце подія адміністративного правопорушення) був робочим днем (вівторок), то знак 3.34 «Зупинку заборонено» не діяв, з огляду на що позивачем не вчинено жодного адміністративного правопорушення.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 02.07.2019 у м. Львів на пл. Галицькій, 20 о 17 год. 20 хв. водій ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу марки Toyota RAV-4, номерний знак НОМЕР_1 , в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» і суттєво перешкодив дорожньому руху, чим порушив пункти8.4 «в», 33.3.34 та 15.10 «а» ПДР України.

За цим фактом інспектором з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради Ковалем П.М. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення від 02.07.2019 ЛВ61927, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Позивач по справі заперечує факт вчинення адміністративного правопорушення, вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення є незаконним та необґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем належним чином доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП, а тому постанова винесена підставно.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 8.1 ПДР встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією (пункт 8.2 ПДР).

Відповідно до пункту 8.2-1 ПДР дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту. Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами. Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш, як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини. Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху.

Згідно з пунктом 8.4 «в» ПДР заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

До заборонних знаків віднесено знак 3.34 «Зупинку заборонено» - забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Відповідно до ПДР дія знаку 3.34 поширюється лише на той бік дороги, на якому такий встановлений. Зона дії знаку 3.34 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Згідно з пунктом 1.10 ПДР зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо); стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Відповідно до пунктів 15.1-15.3 ПДР зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху). У населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом.

Підпунктом «а» пункту 15.10 ПДР передбачено, що стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини третьої статті 122 КУпАП порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас, відповідно до статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Частиною третьою статті 219 КУпАП встановлено, що від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною третьою статті 122 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Відповідно до положень статті 279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису) інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки) цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису) інспектор з паркування зобов`язаний розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).

Згідно з частиною першою статті 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Факт здійснення позивачем 02.07.2019 о 17 год. 20 хв. у м. Львів на пл. Галицькій 20, зупинки транспортного засобу марки Toyota RAV-4, номерний знак НОМЕР_1 , в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» зафіксовано на фотознімках, які зроблені інспектором з паркування за допомогою технічного приладу - персонального мобільного відеореєстратора моделі DMT1, про що здійснено відмітку в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення №ЛВ61927.

Окрім того, до відзиву на позовну заяву відповідачем долучено схему зони дії дорожнього знаку 3.34 на пл. Галицькій у м. Львові, згідно з якою транспортний засіб марки Toyota RAV-4, номерний знак НОМЕР_1 , зупинено в межах дії вказаного знаку. При цьому, від місця встановлення знаку 3.34 до місця зупинки транспортного засобу на площі Галицькій відсутні вулиці, які б перехрещували площу Галицьку.

Крім цього, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що ухвалою Львівської міської ради «Про затвердження переліку ділянок вулично-дорожньої мережі, на яких паркування транспортних засобів призводить до зменшення пропускної спроможності та суттєво перешкоджає або може суттєво перешкоджати дорожньому руху, або створювати загрозу безпеці руху» від 07.12.2017 №2683 передбачено обов`язок по забезпеченню наявності технічних засобів організації дорожнього руху (дорожніх знаків, дорожньої розмітки, обмежувальних стовпців тощо), які забороняють зупинку або стоянку транспортних засобів на ділянках вулично-дорожньої мережі відповідно до затвердженого переліку, зокрема, на пл. Галицькій, між пл. Соборною та пл. А. Міцкевича, обидві сторони. Цією ж ухвалою районним адміністраціям, Львівському комунальному підприємству «Львівавтодор» та іншим балансоутримувачам вулично-дорожньої мережі у м. Львові протягом 2018 року: доручено забезпечити наявність технічних засобів організації дорожнього руху (дорожніх знаків, дорожньої розмітки, обмежувальних стовпців тощо), які забороняють зупинку або стоянку транспортних засобів на ділянках вулично-дорожньої мережі відповідно до затвердженого переліку.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що інспектором з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесені постанови по справі про адміністративне правопорушення №ЛВ61927 дотримані усі вимоги передбачені КУпАП, належними та допустимими доказами доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП.

Щодо аргументів скаржника про те, що ним була здійснено вимушену зупинку у зв`язку з технічною несправністю його автомобіля, оскільки в автомобілі вийшов з ладу елемент живлення СR2032, то суд апеляційної інстанції заважує наступне.

Відповідно до пункту 1.10 ПДР, вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Згідно з пунктом 15.14 ПДР у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил. Тобто, у випадку вимушеної зупинки транспортного засобу на дорозі необхідно 1) увімкнути аварійну світлову сигналізацію (пункт 9.9 ПДР), установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними (пункт 9.10 ПДР) та, якщо транспортний засіб не обладнано аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, треба встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар (пункт 9.11 ПДР).

Проте, всупереч вказаній нормі позивач жодними доказам не довів вказані ним обставини щодо здійснення ним вимушеної зупинки. Натомість із доданих до відзиву Управління безпеки міста Львівської міської ради фото апеляційний суд не вбачає виконання позивачем вимог пункту 15.4 ПДР, зокрема увімкнення аварійної світлової сигналізації чи встановлення знаку аварійної зупинки або миготливого червоного ліхтаря.

Щодо покликань ОСОБА_1 на те, що відповідач не обґрунтував, які саме перешкоди запаркований автомобіль чинить для дорожнього руху, то апеляційний суд зазначає, що знак 3.34 «Зупинка заборонена» є безумовний та забороняє зупинку та стоянку незалежно від того чи чинитиме транспортний засіб перешкоди в русі чи ні. Відступати від вимог цього знаку дозволено лише у випадках визначених ПДР, наприклад таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу) чи маршрутним транспортним засобам, що рухаються за встановленими маршрутами. До жодної із цих категорій транспортний засіб позивача не належить.

У поданій апеляційній скарзі позивач вказує, що на пл. Галицькій у м. Львові заборонена зупинка автомобілів лише у неділю та святкові дні, коли вказана вулиця є пішохідною зоною. Проте, такі твердження апелянта не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідно до підпункту 10.9.1 пункту 10.9 (Таблички до дорожніх знаків) розділу 10 Національного стандарту України «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» ДСТУ 4100:2014, таблички до дорожніх знаків застосовують для уточнення, обмеження дії інших дорожніх знаків. Таблички потрібно застосовувати тільки разом зі знаками. Розташовувати їх потрібно безпосередньо під знаком, за винятком табличок 7.2.2-7.2.4 і 7.8.

Із системного тлумачення вказаних норм, можна зробити висновок, що кожна табличка уточнює дію лише того знаку, безпосередньо під яким вона встановлена.

Враховуючи вищенаведене, знак 7.4.3 «Дні тижня», у розглядуваній справі, поширює свою дію лише на знак 5.33 «Пішохідна зона» та не стосується знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Знак 3.34 «Зупинку заборонено» діє на пл. Галицькій у м. Львові у всі дні, без обмежень. Вказане підтверджується також ухвалою Львівської міської ради «Про затвердження переліку ділянок вулично-дорожньої мережі, на яких паркування транспортних засобів призводить до зменшення пропускної спроможності та суттєво перешкоджає або може суттєво перешкоджати дорожньому руху, або створювати загрозу безпеці руху» від 07.12.2017 №2683, про яку було зазначено вище.

Отже, за наведених обставин колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що 02.07.2019 у м. Львів на пл. Галицькій, 20 о 17 год. 20 хв. водій ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу марки Toyota RAV-4, номерний знак НОМЕР_1 , в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» і суттєво перешкодив дорожньому руху, чим порушив пункти 8.4 «в», 33.3.34 та 15.10 «а» ПДР України.

Таким чином, відповідач виявив порушення ПДР, на яке належним чином відреагував, результатом чого стало винесення постанови у справі про адміністративні правопорушення.

З огляду на викладене, порушення позивачем правил зупинки та стоянки, що створює перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, підтверджується належними доказами, що свідчить про наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Так, як відповідачем належними та допустимими доказами підтверджено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви правомірності винесення відповідачем постанови по справі про адміністративне правопорушення від 02.07.2019 №ЛВ61927та на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись ч.3 статті 243, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 16 січня 2020 року.