Справа № 461/3212/17
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2020-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 січня 2020 року

Київ

справа №461/3212/17

адміністративне провадження №К/9901/17504/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження у справі № 461/3212/17 за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Міського голови м. Львова Садового Андрія Івановича, Львівської обласної ради, Голови Львівської обласної ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, за участю третіх осіб - Міського комунального клінічного пологового будинку №1, КНП "Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова", КНП "Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова", КНП "Лікарня "Госпіс" м. Львова", КНП " 8-ма клінічна лікарня м. Львова", КНП "Львівська 1-а міська клінічна лікарня ім. Князя Лева", КНП " 6-а міська поліклініка м. Львова", КНП " 5-а міська клінічна лікарня м. Львова", КНП " 5-а клінічна поліклініка м. Львова", КНП " 4-а міська поліклініка м. Львова", КНП " 4 міська клінічна лікарня м. Львова", КНП " 3-я міська клінічна лікарня м. Львова", КНП " 2-а міська поліклініка м. Львова", КНП " 1-а міська поліклініка м. Львова", КНП "Десята міська лікарня м. Львова", КНП "Стоматологічна поліклініка № 1", КНП "Стоматологічна поліклініка № 5", КНП "Стоматологічна поліклініка № 4", КНП "Стоматологічна поліклініка № 3", Первинна профспілкова організація працівників КНП "Стоматологічна поліклініка № 3", Первинна профспілкова організація працівників КНП "Стоматологічна поліклініка № 5" про скасування ухвал

за касаційною скаргою Львівської міської ради

на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2018 року, постановлену суддею Юрківим О.Р., та

постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2019 року, ухвалену колегією суддів у складі: Нос С.П (головуючий), Кухтей Р.В., Шевчук С.М.

УСТАНОВИВ:

24 червня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Львівської міської ради на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2019 року у справі № 461/3212/17, в якій скаржник просив скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нову постанову про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову ОСОБА_1 .

Ухвалою Верхового Суду від 04 липня 2019 року поновлено Львівській міській раді пропущений строк на касаційне оскарження ухвали Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2018 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2019 року у справі №461/3212/17, відкрито касаційне провадження за даною касаційною скаргою.

05 вересня 2019 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, в прохальній частині якого, зокрема, просив закрити касаційне провадження у справі № 461/3212/17 у зв`язку із пропуском строку на касаційне оскарження, сплатою судового збору від імені Львівської міської ради неналежним платником юридичним департаментом Львівської міської ради та підписанням касаційної скарги неуповноваженою особою, а саме в.о. міського голови Львівської міської ради Васьківим Г.

В обґрунтування заявленого клопотання позивач зазначав, що відповідачем у справі є Львівська міська рада (), а юридичний департамент Львівської міської ради () є окремою юридичною особою, а тому не є належним платником судового збору за даною касаційною скаргою.

Позивач вказув, що Львівська міська рада пропустила строк на оскарження вищевказаних судових рішень, а Верховним Судом не обґрунтовано поновлено строк на їх оскарження.

Виходячи із власного тлумачення положень частини другої статті 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідно до якої у разі звільнення з посади сільського, селищного, міського голови у зв`язку з достроковим припиненням його повноважень або його смерті, а також у разі неможливості здійснення ним своїх повноважень повноваження сільського, селищного, міського голови здійснює секретар відповідної сільської, селищної, міської ради, позивач указував на відсутність повноважень у в.о. міського голови Львівської міської ради Васьківа Г. на підписання від імені Львівської міської ради цієї касаційної скарги. Так, на думку позивача в умовах відсутності міського голови, уповноважено особою, що має право представляти Львівську міську раду як юридичну без довіреності є секретар Львівської міської ради Забарило А.Ю.

Дане клопотання було підтримано третьою особою Первинною профспілковою організацією працівників Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова, яка надала пояснення аналогічні вищенаведеним в частині відсутності повноважень у в.о. міського голови Львівської міської ради Васьківа Г. на підписання від імені Львівської міської ради цієї касаційної скарги.

Оцінюючи наведені доводи позивача колегія суддів Верховного Суду виходить із такого.

Частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією, цим та іншими законами.

Нормами статті 11 цього ж Закону встановлено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети можуть бути виключно місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

Міські ради не входять у вищенаведений виключний перелік розпорядників коштів. Наведене дає підстави для висновку, що на виконавчі комітети відповідних рад або структурних підрозділів виконавчих органів місцевих рад чинним бюджетним законодавством покладено функції головного розпорядника коштів місцевого бюджету, у тому числі й за зобов`язаннями ради.

Відповідно до пункту 1.1 Положення про юридичний департамент Львівської міської ради, затвердженого рішенням Львівської міської ради № 847, розміщеному на офіційному сайті Львівської міської ради, юридичний підрозділ є виконавчим органом Львівської міської ради відповідно до ухвали міської ради від 26.05.2016 № 505 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів», утворений відповідно до Закону України про місцеве самоврядування в Україні».

Департамент є підзвітним і підконтрольним міській раді, виконавчому комітету міської ради, Львівському міському голові і підпорядкованим керуючому справами виконкому (пункт 1.2 вищевказаного Положення).

Тож юридичним департаментом Львівської міської ради як виконавчим органом цієї ради правомірно сплачено судовий збір за подання даної касаційної скарги.

Стосовно доводів ОСОБА_1 про поновлення Верховним Судом строку на касаційне оскарження без належних для того підстав, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що застосовуючи процесуальні норми, суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.

За усталеною позицією Європейського суду з прав людини правило встановлення обмеження доступу до суду, у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

З огляду на це суд повинен звертати увагу на усі доводи учасників справи, на тривалість строку, який пропущено, на поведінку учасників протягом цього строку, на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з підготовкою до звернення до суду тощо. Суд повинен всі ці обставини оцінювати в їх сукупності. Суд повинен гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.

Положеннями частини першої статті 329 КАС України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 329 КАС України).

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу (частина третя статті 329 КАС України).

Правилами частини п`ятої статті 333 КАС України встановлено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання касаційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов`язки.

Тобто питання про поновлення строку на касаційне оскарження є оціночним і належить до дискреційних повноважень суду. Вирішення цього питання залежить від обставин у кожному конкретному випадку.

У касаційній скарзі Львівська міська рада заявила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вищезазначених судових рішень обґрунтовуючи своє клопотання тим, що повний текст постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2019 року у справі № 461/3212/17 отримано радою лише 29 березня 2019 року.

Скаржник вказував, що вперше касаційну скаргу подано ним із клопотанням про поновлення строку на подання касаційної скарги на підставі частини 2 статті 329 КАС України у 30-денний термін з моменту одержання повного тексту оскаржуваного рішення. Однак, касаційна скарга була повернута ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 03 травня 2019 року на підставі пункту першого частини п`ятої статті 332 КАС України з підстав неналежності засвідчення копії довіреності представника.

При цьому, у резолютивній частині зазначеної ухвали суду роз`яснено, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

У зв`язку із цим відповідач повторно звернувся до Верховного Суду із цією касаційною скаргою та просив забезпечити йому право на касаційний перегляд оскаржуваних рішень, виходячи із засад справедливого судочинства.

Керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22 грудня 2005 року № 3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень, Верховним Судом з`ясовано, що скаржник дійсно звертався до Верховного Суду з відповідною касаційною скаргою на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2019 року у справі №461/3212/17, проте ухвалою Верховного Суду від 03 травня 2019 року касаційну скаргу було повернуто скаржнику.

Вирішуючи питання про поновлення Львівській міській раді строку на касаційне оскарження, у контексті вищенаведеного колегія суддів виходила з того, що зі свого боку Львівська міська рада не продемонструвала умисного зволікання з реалізацією наданого їй права на судовий захист та не допустила зловживання цим правом.

Тож на підставі наведеного Верховний Суд в межах своїх дискреційних повноважень прийшов обґрунтованого висновку про поважність причин пропуску Львівською міською радою строку на касаційне оскарження, про що зазначив в ухвалі про відкриття касаційного провадження від 04 липня 2019 року.

Варто зауважити, що наведені ОСОБА_1 доводи про оплату судового збору неналежним платником та пропуск скаржником строку на касаційне оскарження в обґрунтування клопотання про закриття касаційного провадження в будь-якому випадку не є підставою для закриття касаційного провадження.

Статтею 339 КАС України передбачено випадки у яких суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, а саме якщо:

1) після відкриття касаційного провадження особа, яка подала касаційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги;

2) після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати;

3) після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 про відсутність повноважень у в.о. міського голови Львівської міської ради Васьківа Г. на підписання від імені Львівської міської ради цієї касаційної скарги, колегія суддів виходить із такого.

Згідно з частиною першою статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Частиною першою статті 55 КАС України, встановлено, що сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Положеннями частини третьої статті 55 КАС України, передбачено, що юридична особа, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Право на подання і підписання касаційної скарги має особисто керівник або представник, повноваження якого повинні бути визначені у відповідному документі, що посвідчує такі повноваження. При цьому, суду має бути наданий оригінал такого документа або його копія, що засвідчена суддею або у визначеному законом порядку, з підтвердженням повноважень особи, яка засвідчила копію.

За змістом касаційної скарги Львівської міської ради на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2019 року у справі № 461/3212/17 касаційну скаргу підписано 19 червня 2019 року в.о. міського голови Васьківим Г.

До матеріалів касаційної скарги долучено засвідчену копію розпорядження Львівського міського голови від 14 червня 2019 року № 434-К, за змістом якого останній вибув у службове відрядження до м. Києва на термін з 18 червня по 19 червня 2019 року, на час відсутності виконання обов`язків Львівського голови покладено 18 червня 2019 року на заступника міського голови з питань житлово - комунального господарства Львівської міської ради Бабака С., 19 червня 2019 року на заступника міського голови з фінансово - економічних питань Львівської міської ради Васьківа Г.

Переконання ОСОБА_1., що у разі відсутності міського голови, його повноваження можуть виконуватися виключно секретарем міської ради - Забарило А.Ю., ґрунтуються на тлумаченні положень частини другої статті 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР).

Але частину другу статті 42 Закону № 280/97-ВР необхідно тлумачити в контексті усіх положень статті 42.

Так, відповідно до частини першої статті 42 Закону № 280/97-ВР повноваження новообраного сільського, селищного, міського голови починаються з моменту складення ним присяги відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, міської ради, на якому відповідною територіальною виборчою комісією були оголошені рішення щодо його обрання та реєстрації. Повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до частин першої та другої статті 79 цього Закону.

У разі звільнення з посади сільського, селищного, міського голови у зв`язку з достроковим припиненням його повноважень або його смерті, а також у разі неможливості здійснення ним своїх повноважень повноваження сільського, селищного, міського голови здійснює секретар відповідної сільської, селищної, міської ради, крім випадків дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови відповідно до Закону України "Про військово-цивільні адміністрації" або Закону України "Про правовий режим воєнного стану". Секретар сільської, селищної, міської ради тимчасово здійснює зазначені повноваження з моменту дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови і до моменту початку повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на позачергових виборах відповідно до закону, або до дня відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на чергових місцевих виборах (частини друга статті 42 Закону № 280/97-ВР).

Тобто ця норма розрахована на випадки дострокового припинення повноважень сільським, селищним, міським головою або його смерті, а також у разі неможливості здійснення ним своїх повноважень при цьому лише на чітко визначений період: з моменту дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови і до моменту початку повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на позачергових виборах відповідно до закону, або до дня відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на чергових місцевих виборах.

Наведена позивачем норма не регулює випадки, коли, наприклад, міський голова здійснює свої представницькі повноваження у відрядженні в іншому місті. Із цієї норми не витікає неможливість міським головою на час свого відрядження призначити виконуючим обов`язки свого заступника. Така адміністративна практика є поширеною у державних органах та органах місцевого самоврядування і спрямована на забезпечення безперервності виконання функцій держави чи місцевого самоврядування.

Таким чином, вважати, що скарга була підписана не уповноваженою на те особою, яка не мала право на її підписання не знайшло свого підтвердження. При відкритті касаційного провадження, процесуальних перешкод які б не надавали такої можливості встановлено не було.

Ухвалою від 04 липня 2019 року суд касаційної інстанції, вказав, що касаційна скарга за формою і змістом відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Тобто, відкривши касаційне провадження, Суд дійшов висновку про відсутність перешкод для прийняття касаційної скарги до провадження та перегляду судових рішень.

У клопотанні позивача не наведено обґрунтованих підстав для можливості закриття касаційного провадження.

Враховуючи викладене, Суд відмовляє у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 328, 333, 339, 345, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження у справі № 461/3212/17 за касаційною скаргою Львівської міської ради на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2019 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк

В.М. Соколов

Судді Верховного Суду