Справа № 120/1854/19-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

16 січня 2020 р. Справа № 120/1854/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Назарук А.В.,

за участі

представника позивача: Костюка С.М.,

представника відповідача: Тиховського М,О.,

третіх осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_4

до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1

про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулась ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якій просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, оформлену листом від 28.05.2019 року, при розгляді клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Журавненської сільської ради Літинського району та зобов`язати відповідача надати дозвіл згідно з клопотанням від 29.04.2019 року на розроблення проекту землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства що розташована на території Журавненської сільської ради Літинського району.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що 29.04.2019 року звернулася до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Журавненської сільської ради Літинського району, додавши всі необхідні документи. Листом від 28.05.2019 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило заявника про неможливість надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки земельні ділянки перебувають у користуванні в інших осіб. Позивач вважає, що відповідачем під час розгляду клопотання від 29.04.2019 року допущено протиправну бездіяльність, а тому відповідача слід зобов`язати повторно розглянути клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 12.06.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

02.07.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві відповідач зазначив, що згідно листа Журавненської сільської ради на земельному масиві, на який претендує гр. ОСОБА_4 розташовані земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, які в свою чергу, відповідно до земельно-кадастрової книги Журавненської сільської ради перебувають у користуванні жителів села Олександрівка ( ОСОБА_3 - 1,45 га, ОСОБА_1 - 0,10 га, ОСОБА_2 - 0,94 га.). Тому, Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області було цілком правомірно відмовлено у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою у зв`язку із вищевикладеними обставинами.

08.07.2019 року позивачем подано відповідь на відзив, у якій позивач заперечує аргументи та доводи відповідача, вважає їх безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного податкового законодавства, а тому просить суд не брати до уваги при вирішенні справи.

Розглянувши поданий представником відповідача відзив та відповідь на відзив, судом встановлено доцільність розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін, тому ухвалою суду від 09.08.2019 року адміністративної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін та призначено справу до судового розгляду на 12.09.2019 року.

12.09.2019 року на адресу суду представниками сторін у справі подано клопотання про зупинення провадження у справі, для надання їм часу на примирення до 12 листопада 2019 року та розгляд вищезгаданого клопотання за їх відсутності.

Ухвалою суду від 12.09.2019 року клопотання представників сторін про зупинення провадження у справі для надання часу для примирення задоволено, а провадження у справі №120/1854/ 19-а зупинено до 12.11.2019 року.

Ухвалою суду від 13.11.2019 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання у справі на 03.12.2019 року.

Протокольною ухвалою суду від 03.12.2019 року, яка занесена до журналу судового засідання, суд залучив до участі у справі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Присутні у судовому засіданні треті особи повідомили суд, що відповідно до листа Журавненської сільської ради на земельному масиві, на який претендує гр. ОСОБА_4 розташовані земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, які в свою чергу, відповідно до земельно-кадастрової книги Журавненської сільської ради перебувають у користуванні інших осіб, про яких вони не бажають повідомити суду, а сільська рада помилково вказала їх користувачами.

Заслухавши позивача та представника відповідача, третіх осіб, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані докази, суд встановив такі обставини.

29.04.2019 року ОСОБА_4 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Журавненської сільської ради Літинського району Вінницької області.

Листом вих. №К-7979/0-1911/0/95-19 від 28.05.2019 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області відмовило листом ОСОБА_4 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, у зв`язку із тим, що земельна ділянка на яку вона претендує, знаходиться у користуванні інших осіб.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Земельні правовідносини регулюються Земельним Кодексом України.

Частиною 4 ст. 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом "в" ч.3 ст.116 ЗК України встановлено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Із положень ст. 118 ЗК України випливає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 року (далі - Положення № 15), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з п.п. 31, 50 п. 4 Положення № 15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи; погоджує в межах повноважень, передбачених законом, документацію із землеустрою.

Пунктом 7 Положення № 15 передбачено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Оскільки, спірна земельна ділянка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення, саме до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області відноситься розгляд питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки.

Із аналізу вищезазначених положень слідує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме, невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналізуючи позицію відповідача щодо неможливості надання дозволу, з підстав перебування земельної ділянки, яку бажає отримати позивач, в користуванні інших осіб, суд вказує на наступне.

Як зазначалось вище, підставами для відмови у наданні дозволу є: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Дані підстави є вичерпними та не передбачають відмови у зв`язку з перебуванням земельної ділянки в оренді іншої особи.

Окрім того, перебування землі в користуванні іншої особи не впливає на прийняття рішення про надання/відмови у наданні дозволу.

Так, при наданні дозволу вимагається згода землекористувача у разі вилучення у такого (землекористувача) землі. При цьому, порядок вилучення земельних ділянок врегульовано ст. 149 ЗК України.

Згідно ч. 1, 2 та 5 вказаної норми, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених ч. 9 цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) сільськогосподарського використання;

б) ведення водного господарства;

в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо) з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті.

З аналізу наведеного видно, що земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, можуть вилучатись відповідними органами для суспільних та інших потреб на підставі рішення такого органу та виключно за згодою землекористувача.

Отже, процедура вилучення земельної ділянки, відповідно до процитованої норми, застосовується виключно до земельних ділянок, які надані у постійне користування. Останнім, в розумінні ч. 1 ст. 92 ЗК України, - є право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Окремо суд посилається також й на рішення Конституційного Суду України у справі №1-17/2005 від 22 вересня 2005 року, у якому зазначено, що суб`єктивне право постійного користування земельною ділянкою суттєво відрізняється від суб`єктивного права власності на землю та суб`єктивного права оренди. Хоча власники землі та орендарі поряд із повноваженнями щодо володіння та користування наділяються і повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками (орендарі - в частині передачі земель у суборенду за згодою власника), а постійні користувачі такої можливості позбавлені, у їх праві на землю є ряд особливостей і переваг:

- право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством;

- права та обов`язки постійних землекористувачів визначені чинним земельним законодавством і не підлягають договірному регулюванню (не можуть бути звужені);

- постійні землекористувачі, як і землевласники, сплачують земельний податок, розмір якого визначається відповідно до чинного законодавства, на відміну від договірного характеру орендної плати;

- земельні ділянки у постійне користування передаються у порядку відведення безоплатно з наступним посвідченням цього права шляхом видачі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою; оплаті має підлягати лише виготовлення технічної документації на земельну ділянку, що здійснюється на договірних засадах із уповноваженою землевпорядною організацією.

Отже, враховуючи наведене суд констатує, що поняття "постійне користування" земельною ділянкою та "користування" не є тотожними та мають різні юридичні наслідки.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що на земельну ділянку, на яку бажає позивач виготовити документацію із землеустрою, видавались акти на право постійного користування чи будь-які інші правовстановлюючі документи, що дають право на право постійного користування. Водночас поняття лише «користування» у чинному законодавстві не міститься, тому і не має жодних юридичних наслідків.

За таких обставин, та враховуючи, що земля, на яку претендує позивач, не перебуває у постійному користуванні, відтак, згода землекористувача не вимагається. А отже, відсутні правові підстави для відмови у наданні дозволу позивачу, з мотивів перебування земельної ділянки в користуванні в іншої особи.

З огляду на вказане, суд додатково зазначає, що виділення спірної земельної ділянки іншій фізичній особі можливе лише після подання заяви про відмову від такої ділянки та припинення у встановленому законом порядку права користування земельною ділянкою.

Оцінюючи позовні вимоги в частині щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, суд зазначає таке.

Надання земельної ділянки у користування є комплексним процесом, що складається з етапів надання дозволу на розробку проекту землеустрою, розробки проекту вказаного проекту, його погодження та затвердження у встановленому Земельним кодексом України та прийняття відповідним органом рішення про надання земельної ділянки у користування.

Суд зазначає, що надання дозволу не гарантує особі прийняття відповідним органом рішення про надання земельної ділянки у власність чи у користування. Дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є лише стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність чи користування.

Одночасно суд ураховує, що в статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.

Положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Зважаючи на викладене, застосовуючи механізм захисту права позивача, порушеного суб`єктом владних повноважень та його відновлення, на переконання суду, належним способом захисту, буде зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 гектари на території Журавненської сільської ради Літинського району Вінницької області з урахуванням висновків викладених у мотивувальній частині рішення суду.

Разом з тим, надаючи оцінку позовній вимозі про визнання бездіяльності протиправною, оформленою листом від 28.05.2019 року №К-7979/0-1911/0/95, суд зазначає наступне.

Так, статтею 118 ЗК України не визначено прямого обов`язку уповноважених органів реалізувати ці повноваження у формі рішення, листа, тощо, так само, як і не визначено того, яка саме відповідь може вважатись повною та мотивованою.

Оскільки клопотання позивача розглянуто та надіслано лист-відмову, суд вважає, що позовна вимога про визнання бездіяльності протиправною задоволенню не підлягає.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів представників сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності наказу, суд доходить висновку щодо часткового задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 від 29.04.2019 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту Олександрівка на території Журавненської сільської ради Літинського району Вінницької області.

Стягнути на користь ОСОБА_4 сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 384,20 грн (триста вісімдесят чотири гривні 20 коп) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_4 (ел. пошта - @mail.gov.ua, тел. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 )

Відповідач Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (ел. пошта , тел. 60, адреса: м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 63, 21027, ЄДРПОУ - 39767547)

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Секретар