Справа № 320/4119/19
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 року № 320/4119/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фермерського господарства «Караван» до Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області про визнання бездіяльності протиправною та скасування рішення,

о б с т а в и н и с п р а в и:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фермерського господарства «Караван» до Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області, яка полягала у не оприлюдненні на офіційному веб-сайті проекту рішення «Розгляд клопотання ФГ «Караван» про затвердження технічної документації» у порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації»;

- визнати протиправним та скасувати рішення Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області від 24.01.2019 № 01-30-07 «Розгляд клопотання ФГ «Караван» про затвердження технічної документації».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем безпідставно відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що посвідчують право оренди на нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки. З урахуванням викладеного вважає, що рішення відповідача суперечить вимогам закону та підлягає скасуванню. Зазначив також, що всупереч вимогам Законом України «Про доступ до публічної інформації», відповідачем вчинено бездіяльність, яка полягала у не оприлюдненні на офіційному веб-сайті проекту спірного рішення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

24 вересня 2019 року від представника відповідача надійшли пояснення з додатковими доказами по справі.

11 жовтня 2019 року від представника відповідача через службу діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог Фермерського господарства «Караван» відмовити у повному обсязі. Стверджує, що порушення вимог законодавства щодо обов`язкового способу опублікування проекту рішення ради не було з підстав того, що пунктом 16.3 Регламенту Горобіївської сільської ради, затвердженого рішенням від 03.12.2015 № 01-02-07 передбачено, що проекти рішень ради, які підлягають обговоренню, оприлюднюються на дошці оголошень або на офіційному веб-сайті ради. У зв`язку із технічною неможливістю оприлюднення проекту рішення на офіційному веб-сайті ради, таке оприлюднення відбулося у строк, передбачений законом на дошці оголошень, що прямо передбачено регламентом.

Від позивача відповіді на відзив не надходило, натомість 21.11.2019 надійшли письмові пояснення по справі.

21 листопада 2019 року від учасників справи надійшли клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

в с т а н о в и в:

Фермерське господарство «Караван» зареєстроване в якості юридичної особи 19.02.1999 (номер запису: 1 000333 від 21.02.2006) за адресою: 09053, Київська обл., Сквирський район, с. Горобіївка, вул. Садова, 2-А, що підтверджується наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформацією за кодом в станом на час прийняття рішення.

З матеріалів справи встановлено, що 08.10.2018 позивач звернувся до Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області із заявою (клопотанням) про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що посвідчує право оренди на нерозподілену (невитребувану) земельну ділянку орієнтовною площею 50,0 га під господарськими шляхами і прогонами між орендованими земельними ділянками (паями).

Рішенням Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області від 22.10.2018 № 01-27-07 позивачеві надано дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що посвідчує право оренди на нерозподілену (невитребувану) земельну ділянку орієнтовною площею 50,0 га під господарськими шляхами і прогонами між орендованими земельними ділянками (паями), що розташована в адміністративних межах Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку (пункт 1).

Пунктом 2 рішенням Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області від 22.10.2018 № 01-27-07 визначено, що технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зазначеної у пункті 1 цього рішення, після її розробки подати на затвердження сесії Горобіївської сільської ради в порядку, визначеному законодавством України.

На виконання вимог вищевказаного рішення, позивачем розроблена технічна документація, яка в подальшому подана на розгляд до Горобіївської сільської ради. Зокрема, позивачем було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що посвідчують право оренди на нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки площею 19,6332 га з кадастровим номером :03:004:0027; площею 12,2911 га з кадастровим номером :03:004:0032; площею 10,7406 га з кадастровим номером :04:015:0016; площею 12,7252 га з кадастровим номером :05:019:0029; площею 13,3672 га з кадастровим номером :03:016:0022 та площею 9,5763 га з кадастровим номером :03:021:0037, що розташовані за адресою: Київська обл., Сквирський район, Горобіївська сільська рада для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до змісту протоколу № 35 від 23.01.2019 засідання постійної депутатської комісії з питань земельних відносин, регламенту та депутатської етики Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області, в порядок денний було внесено, зокрема, розгляд клопотання позивача про затвердження технічної документації.

Рішенням постійної депутатської комісії з питань земельних відносин, регламенту та депутатської етики Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області від 23.01.2019 № 35-1 вирішено винести на розгляд сесії проект рішення «Розгляд клопотання ФГ «Караван» про затвердження технічної документації».

Відповідно до протоколу тридцятої сесії Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області від 24.01.2019, на якій було присутніх одинадцять депутатів із дванадцяти та голова Горобіївської сільської ради Хвиль Ю.А. , на розгляд сесії було винесено питання, зокрема, розгляд клопотання ФГ «Караван» про затвердження технічної документації.

Голова Горобіївської сільської ради Хвиль Ю.А. поставив на обговорення питання про прийняття за основу проекту рішення «Розгляд клопотання ФГ «Караван» про затвердження технічної документації», за яке проголосували «за» - 12, «проти» - 0, «утримались» - 0, «не голосували» - 0. У зв`язку із відсутністю в необхідності внесення поправок чи доповнень до проекту вищевказаного рішення, було внесено пропозицію про голосування в цілому за проект рішення «Розгляд клопотання ФГ «Караван» про затвердження технічної документації», за яке проголосували «за» - 12, «проти» - 0, «утримались» - 0, «не голосували» - 0.

Рішенням Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області від 24.01.2019 № 01-30-07 вирішено не затверджувати технічну документацію з підстав не відповідності її вимогам чинного законодавства, а саме: до складу земель під польовими дорогами включені дороги загального користування, які обмежують земельний масив; до складу земельних ділянок під польовими дорогами включені дороги з інших земельних масивів; частина ділянок сформована в земельних масивах, де ФГ «Караван» не орендує земельних ділянок.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаного рішення та вчиненої бездіяльності, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою та регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування врегульовані положеннями Закону України від 22.05.2003 № 858-VІ «Про землеустрій» (далі - Закон № 858-VІ).

Відповідно до статті 4 Закону № 858-VІ, суб`єктами землеустрою є: органи державної влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування; юридичні та фізичні особи, які здійснюють землеустрій; землевласники та землекористувачі.

Згідно зі статтею 5 Закону № 858-VІ об`єктами землеустрою є: територія України; території адміністративно-територіальних одиниць або їх частин; території землеволодінь та землекористувань чи окремі земельні ділянки.

Статтею 8 Закону № 858-VІ передбачено, що регулювання у сфері землеустрою здійснюють Верховна Рада України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, а також центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у межах повноважень, встановлених законом.

Відповідно до статті 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування:

а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства;

б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства;

г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства;

ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

В силу вимог частини першої статті 23 ЗК України, землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання.

Відповідно до частини другої статті 116 ЗК України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені положеннями статті 122 ЗК України.

Так, частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначений положеннями статті 123 ЗК України.

Так, в силу вимог частини першої статті 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Відповідно до частини другої статті 123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною третьою статті 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як встановлено судом та не заперечується учасниками справи, відповідачем, відповідно до пункту 1 рішення від 22.10.2018 № 01-27-07, було надано позивачеві дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що посвідчує право оренди на нерозподілену (невитребувану) земельну ділянку орієнтовною площею 50,0 га під господарськими шляхами і прогонами між орендованими земельними ділянками (паями), що розташована в адміністративних межах Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.

Пунктом 2 рішенням від 22.10.2018 № 01-27-07 визначено, що технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зазначеної у пункті 1 цього рішення, після її розробки необхідно подати на затвердження сесії Горобіївської сільської ради в порядку, визначеному законодавством України, що і було зроблено позивачем.

Так, позивачем була розроблена технічна документація, яка в подальшому подана на розгляд сесії Горобіївською сільською радою. Зокрема, позивачем було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що посвідчують право оренди на нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки площею 19,6332 га з кадастровим номером :03:004:0027; площею 12,2911 га з кадастровим номером :03:004:0032; площею 10,7406 га з кадастровим номером :04:015:0016; площею 12,7252 га з кадастровим номером :05:019:0029; площею 13,3672 га з кадастровим номером :03:016:0022 та площею 9,5763 га з кадастровим номером :03:021:0037, що розташовані за адресою: Київська обл., Сквирський район, Горобіївська сільська рада для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Проте, рішенням Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області від 24.01.2019 № 01-30-07 позивачеві відмовлено у затвердженні технічної документації з підстав не відповідності її вимогам чинного законодавства, а саме: до складу земель під польовими дорогами включені дороги загального користування, які обмежують земельний масив; до складу земельних ділянок під польовими дорогами включені дороги з інших земельних масивів; частина ділянок сформована в земельних масивах, де ФГ «Караван» не орендує земельних ділянок.

Частиною чотирнадцятою статті 123 ЗК України передбачено, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Зміна типу акціонерного товариства або перетворення акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою або технічної документації із землеустрою.

У письмових поясненнях, представлених суду відповідач зазначив, що в силу вимог частини п`ятої статті 37-1 ЗК України, земельні ділянки державної чи комунальної власності під польовими дорогами, запроектованими для доступу до земельних ділянок, розташованих у масиві земель сільськогосподарського призначення (крім польових доріг, що обмежують масив), передаються в оренду без проведення земельних торгів власникам та/або користувачам земельних ділянок, суміжних із земельними ділянками під такими польовими дорогами. Строк оренди таких земельних ділянок становить 7 років.

У поданій позивачем на затвердження сільською радою технічній документації сформовано земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0027, :03:004:0032, :04:015:0016, :05:019:0029, :03:016:0022 та :03:021:0037.

При розгляді розміщень меж вказаних земельних ділянок відповідачем встановлено, що до їх складу входять: дороги загального користування, що обмежують масив, на підтвердження чого надано викопіювання з карти земель Горобіївської сільської ради, де сформована земельна ділянка під господарськими шляхами і прогонами з кадастровим номером :03:004:0027; викопіювання з карти земель Горобіївської сільської ради, де сформована земельна ділянка під господарськими шляхами і прогонами з кадастровим номером :03:021:0037, де вказані для порівняння земельні ділянки встановлені технічною документацією, яку виготовив позивач і фактичні земельні ділянки під польовими дорогами (крім польових доріг, що обмежують масив) сформовані не в межах одного земельного масиву; включені земельні ділянки, які не відносяться до польових доріг; сформовані в масивах, які не відносяться до розпайованих земель бувшого КСП, які були державною власністю, яка надана громадянам для ведення особистого селянського господарства, на підтвердження чого надано викопіювання з карти розпайованих земель КСП «Червоний лан» с. Горобіївка, де сформована земельна ділянка під господарськими шляхами і прогонами з кадастровим номером :03:021:0037, де вказано земельний масив з земельними ділянками «для ведення особистого селянського господарства», які не були землями бувшого КСП, не розпайовувалися і, відповідно, дозвіл на виготовлення технічної документації на них не розповсюджується.

Враховуючи вищенаведене відповідач зазначив, що сформовані позивачем земельні ділянки не можуть бути віднесені до категорії земель «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» і в подальшому передаватися в оренду для товарного сільськогосподарського виробництва.

Проте, з такими твердження відповідача суд не погоджується, оскільки ані в оскаржуваному рішенні від 24.01.2019 № 01-30-07, ані в протоколі тридцятої сесії Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області від 24.01.2019 не вказано про мотиви щодо відмови у затвердженні технічної документації із землеустрою, у тому числі й про наявність обставин, що до їх складу входять: дороги загального користування, що обмежують масив; включені земельні ділянки, які не відносяться до польових доріг; сформовані в масивах, які не відносяться до розпайованих земель бувшого КСП, які були державною власністю, яка надана громадянам для ведення особистого селянського господарства тощо.

Із представлених суду викопіювань з карти земель Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області не можливо ідентифікувати, яким саме земельним ділянкам, зазначеним на карті, належать вказані відповідачем кадастрові номери і чи відповідають вони тим земельним ділянкам, про які йшлося в технічній документації позивача. Самостійно зроблені відповідачем позначення не свідчить про те, що зазначені відповідачем земельні ділянки є ідентичними земельним ділянкам щодо яких позивачем розроблено технічну документацію та подано на затвердження відповідачу. Матеріали справи не містять інших доказів, які б підтверджували зазначені відповідачем обставини.

Із спірного рішення слідує, що мотивами його прийняття було лише посилання на не відповідність технічної документації вимогам чинного законодавства, а саме: до складу земель під польовими дорогами включені дороги загального користування, які обмежують земельний масив; до складу земельних ділянок під польовими дорогами включені дороги з інших земельних масивів; частина ділянок сформована в земельних масивах, де ФГ «Караван» не орендує земельних ділянок.

Вищевказані посилання у спірному рішенні на не відповідність технічної документації вимогам чинного законодавства, є абстрактними, не містять конкретизації з посиланням на кадастровий номер земельних ділянок, до складу яких саме земель під якими конкретно польовими дорогами включені дороги загального користування, які обмежують земельний масив; до складу яких саме земельних ділянок під якими конкретно польовими дорогами включені дороги з інших земельних масивів, а також, частина яких саме ділянок сформована в земельних масивах, де ФГ «Караван» не орендує земельних ділянок, що свідчить про те, що спірне рішення не є мотивованим.

В свою чергу, організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) врегульовані положеннями Закону України від 05.06.2003 № 899-ІV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон № 899-ІV).

Статтею 13 Закону № 899-ІV передбачено, що нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Порядок розробки і затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) визначений статтею 7 Закону № 899-ІV, відповідно до абзацу 4 частини четвертої якої із площі земельних ділянок, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), виключаються землі, що підлягають передачі у комунальну власність територіальної громади села, селища, міста, на території якої вони розташовані: деградовані, малопродуктивні, техногенно забруднені сільськогосподарські угіддя, що підлягають консервації; заболочені землі; землі, на яких розташовані розвідані родовища корисних копалин загальнодержавного значення, запаси яких затверджені в установленому законодавством порядку; землі під полезахисними лісовими смугами; землі під водними об`єктами; землі під господарськими шляхами, прогонами, польовими дорогами, у тому числі запроектованими у проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); землі, які відповідно до закону не можуть перебувати у приватній власності; землі під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна; землі, які передаються до запасу та резервного фонду; інші землі несільськогосподарського призначення.

Як зазначає позивач у позовній заяві, після розподілу між членами господарства залишились вільні сільськогосподарські угіддя, які підлягають паюванню, та несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, землі під господарськими будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо у відповідності до пункту «б» частини другої статті 22 ЗК України), які не підлягають паюванню. Оскільки вищевказані земельні ділянки не розподілялися між її членами, що не спростовано відповідачем, то вони є нерозподіленими і за рішенням сільської, селищної, міської ради станом на час виникнення спірних правовідносин, могли передаватися в оренду.

Особливості використання та розпорядження землями, що залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства врегульовані нормами статті 14-1 Закону № 899-ІV, відповідно до якої до державної реєстрації права власності на земельні ділянки, що залишилися у колективній власності, сільська, селищна, міська рада може надати такі земельні ділянки в оренду на строк до державної реєстрації права власності на такі земельні ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок під польовими дорогами, запроектованими для доступу до земельних ділянок у масиві земель сільськогосподарського призначення, що залишилися у колективній власності, здійснюється з урахуванням вимог, визначених частиною п`ятою статті 37-1 ЗК України.

Судом встановлено, що при прийнятті спірного рішення відповідачем у мотивувальній його частині не зазначено правових підстав, які покладені в його основу, а також не вказано конкретизації з посиланням на кадастровий номер земельних ділянок, до складу яких саме земель під якими конкретно польовими дорогами включені дороги загального користування, які обмежують земельний масив; до складу яких саме земельних ділянок під якими конкретно польовими дорогами включені дороги з інших земельних масивів, а також, частина яких саме ділянок сформована в земельних масивах, де ФГ «Караван» не орендує земельних ділянок, що свідчить про те, що спірне рішення є немотивованим.

Суд зазначає, що відповідачем не спростовано та документально не підтверджено факту, що подана на затвердження позивачем технічна документація була розроблена з порушенням вимог законодавства, не містить усіх передбачених законом документів, а також те, що межі усіх сформованих земельних ділянок під господарськими шляхами та прогонами не були погоджені з відповідачем належним чином.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що рішення відповідача від 24.01.2019 № 01-30-07 «Розгляд клопотання ФГ «Караван» про затвердження технічної документації» є необґрунтованим, прийнятим без урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області, яка полягала у не оприлюдненні на офіційному веб-сайті проекту рішення «Розгляд клопотання ФГ «Караван» про затвердження технічної документації» у порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації», суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої та одинадцятої статті 59 Закону України від 21.05.1997 № 282/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

В силу вимог пункту 2 частини першої, частин другої та третьої статті 15 Закону України від 13.01.2011 № 2939-VІ «Про доступ до публічної інформації», розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов`язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Як слідує з матеріалів справи доказами, опублікування проекту рішення ради, у спосіб, зазначений позивачем, а саме на офіційному веб-сайті сільської ради у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» не є єдиним, обов`язковим та виключним способом опублікування такої інформації, оскільки у відповідності до вимог пункту 16.3 Регламенту Горобіївської сільської ради, затвердженого рішенням від 03.12.2015 № 01-02-07 передбачено, що проекти рішень ради, які підлягають обговоренню, оприлюднюються на дошці оголошень або на офіційному веб-сайті ради.

Відповідачем під час розгляду справи було надано докази на підтвердження обґрунтованості його заперечень, а саме належним чином засвідчений витяг з регламенту Горобіївської сільської ради, затвердженого рішенням № 01-02-07 від 03.12.2015 (а.с. 75).

Таким чином, у відповідача є альтернатива у виборі способу опублікування проектів рішень ради, які підлягають обговоренню - оприлюднення на дошці оголошень або на офіційному веб-сайті ради.

Суд приймає до уваги поданий позивачем витяг із сайту Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області за адресою: gorbiyivka.skvirarayrada.gov.ua, разом з тим матеріали справи не містять доказів існування сайту саме на час прийняття оскаржуваного рішення. Щодо посилання відповідача на те, що проект рішення щодо розгляду клопотання ФГ «Караван» про затвердження технічної документації був оприлюднений ьшляхом розміщення на дошці оголошень суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердежння наведених обгрунтувань. Позаяк у позовних вимогах позивач не оспрює такий порядок оприлюдення проектів рішень відповідачем.

Наведене вище спростовує доводи позивача в частині протиправної бездіяльності у зв`язку із не оприлюдненням на офіційному веб-сайті сільської ради проекту рішення «Розгляд клопотання ФГ «Караван» про затвердження технічної документації» у порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації», у зв`язку з цим в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Стосовно посилання позивача на те, що зміст протоколу № 35 від 23.01.2019 засідання постійної депутатської комісії з питань земельних відносин, регламенту та депутатської етики Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області та рішення постійної депутатської комісії з питань земельних відносин, регламенту та депутатської етики Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області від 23.01.2019 № 35-1 не відповідають дійсності, суд звертає увагу на те, що вказані рішення (дії) не оскражуються в межах даної справи.

Підсумовуючи викадене, суд звертає увагу на те, що відповідачем у відзиві в частині прийняття спірного рішення не наведено доводів, які б спростовували надані позивачем пояснення та докази, не надано доказів на підтвердження наявності порушення позивачем норм земельного законодавства.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини третьої статті 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання вимог частини другої статті 77 КАС України, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності прийнятого рішення, натомість спростовано документально підтверджуючими доказами обґрунтування позивача щодо вчиненої бездіяльності, яка полягала у не оприлюдненні на офіційному веб-сайті ради проекту рішення «Розгляд клопотання ФГ «Караван» про затвердження технічної документації» у порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації».

В той же час, позивачем було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог в частині протиправності спірного рішення, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду жодних належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення, натомість спростував доводи позивача щодо вчиненої бездіяльності.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача, а позовні вимоги вважає такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

У відповідності до вимог частини першої статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з вимогами частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 4014, 00 грн. згідно з квитанцією № 0.0..1 від 24.07.2019.

Однак, судом встановлено, що сума збору, сплаченого позивачем, перевищує законодавчо встановлену ставку за заявлені дві вимоги немайнового характеру.

Так, частиною другою статті 132 КАС України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною першою статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями), за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано юридичною особою, встановлюється ставка судового збору 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України від 23.11.2018 № 2629-VIІІ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 складає 1921 грн.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями), у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Отже, при зверненні до суду з цим адміністративним позовом, позивачеві слід було сплатити 3842, 00 грн.

Виходячи з викладеного, позивачем було надмірно сплачено 172, 00 грн. судового збору, який підлягає поверненню, оскільки при визначенні ставки збору останнім було застосовано показник в розмірі 2007 грн., що є розміром прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, починаючи з 01.07.2019, в той час як у відповідності до вимог частини першої статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір», позивач мав застосовувати показник у розмірі 1921 грн. як прожитковий мінімум на одну працездатну особу, починаючи з 01.01.2019.

У зв`язку з вищевикладеним, суд, керуючись частиною третьою статті 139 КАС України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо часткового задоволення позовних вимог, присуджує позивачеві 1921, 00 грн. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області та повертає 172, 00 грн. надмірно сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 139, 143, 205, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов Фермерського господарства «Караван» - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області від 24.01.2019 № 01-30-07 «Розгляд клопотання ФГ «Караван» про затвердження технічної документації».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Фермерського господарства «Караван» (місцезнаходження: 09053, Київська обл., Сквирський район, с. Горобіївка, вул. Садова, 2-А, ) за рахунок бюджетних асигнувань Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області (місцезнаходження: 09053, Київська обл., Сквирський район, с. Горобіївка, бул. Сквирський, 5, ) судові витрати в розмірі 1921, 00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн. 00 коп.).

Повернути Фермерському господарству «Караван» () надмірно сплачений судовий збір у розмірі 172, 00 грн. (сто сімдесят дві грн. 00 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено 14.01.2020

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.