Справа № 440/4836/19
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2020-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 січня 2020 року м. ПолтаваСправа №440/4836/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (надалі також відповідач), у якому просила:

визнати протиправним та скасувати наказ від 23.10.19 №8645-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою";

зобов`язати відповідача видати наказ про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність орієнтовною площею 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Луговиківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області.

Позовні вимоги обґрунтувала посиланням на порушення відповідачем її права на отримання у власність земельної ділянки за рахунок земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації. Звертала увагу на те, що спірний наказ не відповідає вимозі щодо обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки у ньому не конкретизовано підставу для відмови у наданні дозволу на розробку землевпорядної документації, а лише зазначено про невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів.

2. Позиція відповідача.

9.01.20 судом одержано відзив на позов, у якому представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 15-17/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що обрана позивачем земельна ділянка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :00:037:0001, щодо якої наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 15.10.19 №8149-СГ прийнято рішення про її включення до переліку земельних ділянок, право оренди на які буде продано на земельних торгах, що виключає можливість надання позивачу дозволу на розробку землевпорядної документації. Крім того, наголошував на тому, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою відноситься до дискреційних повноважень органу Держгеокадастру.

3. Інші заяви учасників справи.

14.01.20 судом одержано відповідь на відзив, у якій позивач вкотре звертала увагу на невідповідність спірного наказу вимогам частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України та, як наслідок, відсутність визначених законом підстав для відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності /а.с. 27-28/. Крім того, наполягала на відсутності підстав для застосування до спірних відносин правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 2.10.18 у справі №806/3708/15, з огляду на довільність трактування судом вимог чинного законодавства.

4. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.19 відкрито провадження у справі за даним позовом, розгляд справи вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні).

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Позивач 2.10.19 за вх.№К-14336/0/25-19 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із заявою про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,00 га із земель запасу державної власності для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Луговиківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області /а.с. 18/. До заяви додала копії паспорта та ідентифікаційного номера, а також викопіювання з кадастрової карти (плану) із зображенням місця розташування земельної ділянки /а.с. 19/.

23.10.19 відповідачем виданий наказ №8645-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстав невідповідності поданого на розгляд клопотання вимогам частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України /а.с. 20/.

Разом з цим, наказом від 15.10.19 №8149-СГ "Про включення земельних ділянок в перелік на торги" визначено земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 1197,0536 га до продажу на земельних торгах у формі аукціону права оренди на них /а.с. 21-25/. При цьому до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, право оренди на які буде продано на земельних торгах, що є додатковим до згаданого наказу, зокрема, включено земельну ділянку з кадастровим номером :00:037:0001, розташовану на території Луговиківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області /а.с. 25/.

Не погоджуючись з наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 23.10.19 №8645-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", позивач оскаржила його до суду.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За приписами частин шостої та сьомої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як визначено частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини першої статті 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою вказаної статті передбачено земельні ділянки, які не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).

Статтею 136 Земельного кодексу України визначено порядок добору земельних ділянок державної чи комунальної власності та підготовка лотів для продажу на земельних торгах.

Так, організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення.

У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу /частина перша/.

Добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, у тому числі разом з розташованими на них об`єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами) державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови /частина друга/.

Земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів /частина третя/.

ОЦІНКА СУДОМ ОБСТАВИН СПРАВИ

Аналіз приписів статті 136 Земельного кодексу України свідчить про те, що в разі віднесення земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах, це є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

Аналогічний висновок щодо застосування положень Земельного кодексу України до спірних відносин наведений у постанові Верховного Суду від 2.10.18 у справі №806/3708/15.

Доводи позивача про неможливість застосування цього рішення до спірних відносин суд визнає безпідставними, оскільки згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

До того ж, відповідний висновок щодо застосування положень статті 136 ЗК України знайшов своє відображення й у подальших рішеннях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 17.10.19 у справі №823/1120/16.

У свою чергу, у постанові від 29.08.19 у справі №420/5288/18 Верховний Суд, не відступаючи від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 2.10.18 у справі №806/3708/15, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково з огляду на недотримання органом Держгеокадастру вимог щодо форми рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

У цій справі відповідач відмовив ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, про що видав наказ від 23.10.19 №8645-СГ.

При цьому мотивувальна частина спірного наказу містить посилання на наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 15.10.19 №8149-СГ "Про включення земельних ділянок в перелік на торги", з урахуванням чого суд визнає безпідставними доводи позивача про відсутність у оскарженому наказі належного обґрунтування підстав для його видання.

Позивач не заперечує, що обрана ним земельна ділянка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :00:037:0001, щодо якої наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 15.10.19 №8149-СГ прийнято рішення про її включення до переліку земельних ділянок, право оренди на які буде продано на земельних торгах.

А оскільки на момент розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та видання Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області наказу з цього питання земельна ділянка, щодо якої позивачем було подано відповідну заяву, на підставі наказу відповідача від 15.10.19 №8149-СГ була включена до переліку земельних ділянок, права на які виставляються на земельні торги окремими лотами, вказане в силу приписів частини третьої статті 136 Земельного кодексу України є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з цим, як визначено частиною першою цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд враховує, що позивачем у ході судового розгляду справи не надано належних та допустимих доказів, що свідчили б про протиправність відмови у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Доводи позивача про ймовірність порушення її права в контексті статті 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є безпідставними, адже відповідні майнові права на обрану земельну ділянку, так само, як і легітимні очікування на виникнення таких прав наразі у ОСОБА_1 відсутні, адже відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду (зокрема, постанова від 28.11.18 у справі №826/5735/16) отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність. Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Проте отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки дозвіл не є правовстановлюючим актом, про що Велика Палата Верховного Суду зазначила у постанові від 23.01.19 у справі №308/10112/16-а.

З урахуванням наведеного, зважаючи на включення обраної позивачем земельної ділянки до переліку земельних ділянок, права на які виставляються на земельні торги окремими лотами, суд дійшов висновку про правомірність відмови Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою.

Наданий позивачем лист Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 23.12.19 вих.№18-16-0.10-8050/2-19 наведених висновків суду не спростовує.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 належить відмовити повністю.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення відповідачем судових витрат, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Другого апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Кукоба