Справа № 460/1806/19
Суддя: Нор У.М.
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 січня 2020 року м. Рівне №460/1806/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нор У.М. за участю секретаря судового засідання Мороз Д.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не прибув,

відповідача: представник Федченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доПоліської митниці Держмитслужби
про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Рівненської митниці ДФС, у якій просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської митниці ДФС про коригування митної вартості за № UА204000/2019/000677/2 від 15.07.2019;

визнати протиправною та скасувати картку відмови за № UА204000/2019/00690 Рівненської митниці ДФС в прийнятті митної декларації за №//UА/204010/2019/224238, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 15.07.2019;

визнати заявлену декларантом митну вартість товару щодо товарів, які імпортувались відповідно до митної декларації за № //UА/204010/2019/224238 в сумі 4500,00 євро.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 15.07.2019 декларантом Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівне-ДЕК» було подано на адресу Волинської митниці ДФС митну декларацію №//UA/204010/2019/224238 (форми МД-2) на товар легковий автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Passat», бувший у використанні, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , календарний та модельний роки виготовлення 2012, за заявленою митною вартістю товару в розмірі 4500,00 євро (EUR), що в еквіваленті до національної валюти України на момент звернення склало 130447,73 грн. При поданні митної декларації декларантом застосовано 1-й (основний) метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Для підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом також були подані документи, що підтверджують розрахунок митної вартості автомобіля, обсяг та зміст яких, на думку позивача, був достатнім для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Разом з тим, 15.07.2019 відповідачем прийнято оспорювані рішення про коригування митної вартості та картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів, за якими митницею визначено нову митну вартість товару за другорядним 6-м методом (резервним) у розмірі 5800,00 євро. Підставою для прийняття вказаних рішень відповідачем стала інформація, наявна в електронному довіднику, а також спрацювання форм митного контролю за індексами 105-2 та 106-2. При цьому, митним органом не взято до уваги цінову інформацію, наведену декларантом у долучених документах.

Оскільки відповідачем не наведено, які саме складові митної вартості товару не підтверджуються документально та з яких підстав неможливе їх обчислення, позивач вважає спірні рішення необґрунтованими й безпідставними, тому просив суд позов задовольнити.

Ухвалою суду від 16.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, визначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі на 10.09.2019.

03.09.2019 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.33-38), в обґрунтування якого останній вказав, що 15.07.2019 під час здійснення митного контролю та митного оформлення легкового автомобіля марки «Volkswagen», моделі «Passat», бувшого у використанні, ідентифікаційний номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , за митною декларацією № UA204010/2019/224238 у відповідача виникли сумніви щодо повноти та достовірності відомостей про заявлену митну вартість товару за результатами спрацювання ризиків, згенерованих Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (надалі АСАУР), зокрема за індексами 105-2 та 106-2, у зв`язку з чим постала необхідність у проведенні перевірки правильності визначення заявленої митної вартості транспортного засобу.

За результатами проведеного контролю відповідачем було встановлено ряд невідповідностей між інформацією, що містилась в документах, поданих на підтвердження митної вартості згаданого автомобіля.

Відтак, у зв`язку з ненаданням необхідних для підтвердження митної вартості документів, відповідачем прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів, згідно з яким первинну вартість задекларованого автомобіля скориговано за другорядним 6-м (резервним) методом визначення митної вартості товарів до суми 5800,00 євро.

15.07.2019 відповідачем сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товару на підставі пункту 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України (надалі МК України) у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно із переліком та відповідно до вимог, встановлених частиною 3 статті 53 цього Кодексу.

З таких підстав відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою суду від 09.10.2019 задоволено клопотання відповідача щодо відкладення розгляду справи (вх. №18436/19), продовжено строк підготовчого провадження, судове засідання призначено на 29.10.2019.

У судових засіданнях 04 та 11 грудня 2019 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та додатково пояснив, що при визначенні нового розміру митної вартості автомобіля відповідачем не проводилось порівняння вартості аналогічних транспортних засобів на міжнародному ринку, зокрема країни відправлення (Німеччина), а також не надано належних та достатніх обґрунтувань неможливості застосування основного методу визначення митної вартості легкового автомобіля.

Водночас, представник митного органу проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. При цьому вказав, що при первинному зверненні декларанта позивача до итниці з декларацією №//UA/204010/2019/224238 від 15.07.2019, відповідачем з метою перевірки достовірності заявленої митної вартості товару, що ввозиться на територію України, встановлено недостатність документального підтвердження придбання (оплати вартості) вказаного транспортного засобу, зокрема у зв`язку з відсутністю будь-яких чеків та/або сплачених рахунків на суму, визначену у вищенаведеній декларації, а також витрат на транспортування (доставлення) товару на територію України, що послугувало підставами для прийняття оспорюваного рішення.

У судовому засіданні 08.01.2020 ухвалою без виходу до нарадчої кімнати суд задовольнив клопотання представника відповідача про здійснення процесуального правонаступництва відповідача на Поліську митницю Держмитслужби () з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Згідно абзацу 4 пункту 2 вказаної Постанови, Державна митна служба та Державна податкова служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено Поліську митницю Держмитслужби шляхом приєднання Рівненської митниці ДФС.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1217-р, з 08.12.2019 розпочала роботу Поліська митниця Держмитслужби.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), у разі вибуття або зміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, наведені ними в заявах по суті справи, а також обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив таке.

08.07.2019 між іноземною юридичною особою «D. Reinhardt Automobile» (Німеччина) та позивачем укладено Договір купівлі-продажу вживаних транспортних засобів та причепів за №б/н (а.с.9-10) легкового автомобіля марки «Volkswagen», моделі «Passat», бувшого у використанні, ідентифікаційний номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , 2012 року виготовлення, на загальну суму 4500,00 євро (без ПДВ).

Надалі, 15.07.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівне-ДЕК» (надалі декларант), свідоцтво № АЕ521388, подано на адресу відповідача від імені та в інтересах ОСОБА_1 митну декларацію (форми МД-2) №//UA/204010/2019/224238 (а.с.14) на товар легковий автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Passat», бувший у використанні, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , календарний та модельний роки виготовлення 2012, тип двигуна дизельний, робочий об`єм двигуна 1598 см3, призначення для використання на дорогах загального користування, кількість місць для сидіння, включаючи місце водія 5, колісна формула 4х2, тип кузова універсал, за заявленою митною вартістю товару в розмірі 4500,00 євро, що в еквіваленті до національної валюти України за курсом Національного банку України (НБУ) станом на день подання декларації склало 130447,73 грн.

При цьому, як вбачається зі змісту графи 43 «Код МВВ» згаданої декларації, при її поданні декларантом застосовано 1-й (основний) метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Судом також встановлено, що на підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом додатково подано наступні документи: рахунок-фактура (інвойс) № б/н від 08.07.2019; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA205010/2019/231657 від 12.07.2019; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № ED467050 від 06.11.2012; Договір про надання послуг митного брокера № 204 від 09.07.2019; декларація про походження товару № б/н від 08.07.2019; лист № 15/07-1 від 15.07.2019; паспортні дані представника декларанта та власника транспортного засобу ( ОСОБА_1 ); касові ордери про сплату митних платежів від 09.07.2019 та 15.07.2019.

В результаті здійснення митного контролю щодо митного оформлення легкового автомобіля марки «Volkswagen», моделі «Passat», бувшого у використанні, ідентифікаційний номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , за митною декларацією №//UA/204010/2019/224238 у відповідача виникли сумніви щодо повноти та достовірності відомостей про заявлену митну вартість товару за наслідками спрацювання ризиків АСАУР щодо митної вартості задекларованого товару, зокрема за індексами:

105-2 «Контроль правильності визначення митної вартості товарів»;

106-2 «Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів».

Окрім того, відповідачем було встановлено, що пробіг оцінюваного колісного транспортного засобу (КТЗ) значно перевищує нормативний пробіг, а продаж КТЗ ОСОБА_1 як фізичній особі не підтверджено будь-якими платіжними документами, які б посвідчували оплату товару (чеки, банківські виписки з рахунку тощо). Митна вартість транспортного засобу, станом на день проведення митного контролю, становить 5800,00 євро.

Таким чином, у зв`язку зі спрацюванням профілів ризику, виявленням розбіжностей у товаросупровідних документах та з врахуванням інформації з зовнішніх джерел, відповідач запропонував декларанту протягом 10 днів надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості транспортного засобу, зокрема: копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики оцінюваного товару спеціалізованих експертних організацій; касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості імпортованого транспортного засобу (а.с.43-44).

Листом від 15.07.2019 №15/07-1 декларант додатково надав для органу доходів і зборів митну декларацію країни відправлення КТЗ №MRN19DE95E7 (Німеччина) та повідомив про відмову від подання ним інших документів (а.с.11-13, 45).

Відтак, за результатами перевірки правильності визначення митної вартості 15.07.2019 відповідачем прийнято оспорювані рішення про коригування митної вартості товарів за № UA204000/2019/000677/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204000/2019/00690. При цьому, зі змісту граф № 30 та № 31 згаданого рішення вбачається, що нову вартість транспортного засобу відповідачем встановлено на рівні 5800,00 євро зі зміною методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, на 6-й резервний (а.с.16-17).

Судом також встановлено, що у графі № 33 рішення про коригування №UA204000/2019/000677/2 підставами для прийняття відповідачем вказаного документа визначено відсутність у поданих до митного оформлення документах належних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена (підлягає сплаті) за ці товари, а саме:

митну вартість товару згідно митної декларації № UA/204010/2019/224238 в розмірі 4500,00 євро;

до митного оформлення подано акт митного огляду з кордону від 12.07.2019 № 205010/2019/224238 (а.с.41-42), у якому зазначено комплектацію та пошкодження КТЗ, що не відповідають результатам митного огляду, проведеного відповідачем згідно Акту митного огляду Рівненської митниці ДФС від 15.07.2019 (а.с.39-40);

пробіг оцінюваного КТЗ значно перевищує нормативний пробіг;

враховуючи продаж КТЗ фізичній особі, до митного оформлення не надано жодного документа, який би посвідчував оплату товару (чеки, банківські виписки з рахунку тощо);

копію експортної митної декларації країни відправлення № MRN 19DE95E7 подано в неповному обсязі, вказана декларація не містить вартісних відомостей товару та комерційних умов поставки.

Окрім того, в обґрунтування прийнятого рішення митним органом зазначено, що у зв`язку з відсутністю у декларанта та митниці прийнятної до застосування інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (стаття 62 МК України), інформації щодо складових вартості товарів, наданої виробником для обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості (стаття 63 МК України), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МК України, митну вартість партії товарів скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 МК України. При цьому, нову митну вартість оцінюваного КТЗ відповідачем визначено на підставі положень наказу ДМСУ від 13.10.2006 №885 «Про забезпечення контролю за правильністю визначення митної вартості транспортних засобів, вузлів і агрегатів», наказу ДФСУ від 11.09.2015 №689 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України», наказу МФУ від 31.07.2015 №684 «Про затвердження Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю», статті 31 МК України, за рівнем митної вартості у розмірі 5800,00 євро відповідно до згенерованих форм митного контролю за індексами 105-2 та 106-2. В еквіваленті до курсу НБУ на день прийняття рішення загальна вартість КТЗ склала 168132,63 грн.

Відтак, сума додатково нарахованих митних платежів склала 12111,00 грн (а.с.6).

Не погоджуючись з прийнятим відповідачем рішенням про коригування митної вартості транспортного засобу та складеною на підставі цього карткою відмови, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною першою статті 248 вказаного Кодексу, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Разом з тим, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина перша статті 257 МК України).

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів розділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Суд звертає увагу на те, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу повинні застосовуватися методи, закріплені положеннями пункту 2 частини 1 статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 цього Кодексу.

За правилами частини третьої статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

В той же час, відповідно до частини восьмої статті 57 МК України, у разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 64 МК України у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами та положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГATT).

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).

За правилами частини п`ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відтак, зі змісту статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребовувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Поряд з цим, зі змісту положень розділу ІІІ МК України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості. Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановленні належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановленні достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.

Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Так, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України.

В той же час, частиною шостою зазначеної статті передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У відповідності до частин першої та другої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом.

При цьому, орган доходів і зборів має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас, приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Наведе узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах суду по справах № 804/7761/15 від 22.10.2019 та № 809/1469/16 від 10.10.2019.

В силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Керуючись критеріями, закріпленими у частині другій статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, що повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, суд доходить висновку про необґрунтованість та неправомірність дій відповідача при прийнятті ним картки відмови у митному оформленні та рішення про коригування митної вартості товару. Відповідач не підтвердив достатніми доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Суд зауважує, що твердження відповідача щодо відсутності у поданих до митного оформлення документах належних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена (підлягає сплаті) є безпідставним, оскільки розбіжності між вартістю транспортного засобу згідно з інформацією митниці та документами, доданими до митної декларації позивача на підтвердження митної вартості товару, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта, оскільки тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на органі доходів і зборів.

Тому, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, окрім обґрунтування причин, через які заявлена декларантом митна вартість товару не може бути визнана відповідачем, орган доходів і зборів повинен був також навести пояснення щодо зроблених коригувань та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні нової митної вартості оцінюваного транспортного засобу із застосуванням резервного методу.

Водночас, при обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів, орган доходів і зборів повинен почергово конкретизувати підстави незастосування таких методів. Крім того, митний орган зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Проте, в спірних рішеннях відсутнє обґрунтування відповідачем того, що зазначені недоліки впливають на митну вартість товару. При цьому, відсутність додатково витребуваних митницею документів не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за 1-м (основним) методом, що підтверджується наданими для митного оформлення документами. Неподання декларантом зазначених документів під час митного оформлення, за відсутності належного обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за вказаним методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом процедури коригування митної вартості.

Відповідач в оскаржуваному рішенні та картці відмови не вказав на обставини, які обумовили виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості. Обов`язок доведення обґрунтованості такого сумніву митним органом констатований також в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 809/278/17.

Так, у постанові від 04.12.2018 у справі № 2а-17876/12/2670 Верховний Суд зазначив, що митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (статтею 53), заборонено.

Суд зауважує, що згідно з приписами пунктів 2 та 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Проте, оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів № UA204000/2019/000677/2 не відповідає вимогам пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, оскільки не містить наявної в митного органу інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів).

Крім того, посилання відповідача на наявність розбіжностей між Актами митного огляду КТЗ від 12 та 15 липня 2019 року (а.с.39-42) не заслуговують на увагу суду, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, первинний митний огляд КТЗ (Акт від 12.07.2019 (а.с. 41-42) проводився державним інспектором м/п Ягодин (Волинська митниця ДФС) як уповноваженою особою та за участі позивача як власника товару. В результаті огляду встановлено наявність ознак пошкоджень лако-фарбового покриття автомобіля (сколи, подряпини), що засвідчено підписами учасників огляду.

Водночас, Акт від 15.07.2019 про проведення повторного огляду згаданого КТЗ (а.с.39-40) представниками вже Рівненської митниці ДФС не містить усіх обов`язкових реквізитів для забезпечення можливості встановлення судом ознак належності та допустимості вказаного письмового доказу, зокрема відсутній підпис/посада/ПІБ особи, відповідальної за складання документа. Відтак, останній не приймається до уваги судом.

Поряд з цим, суд не погоджується з посиланням відповідача на невідповідність фактичного пробігу імпортованого КТЗ «нормативному», оскільки за відсутності законодавчого та доказового обґрунтування вказаного доводу, останній можна вважати лише припущенням митного органу, яке не може враховуватись при прийнятті рішення по суті спору.

Згідно з оскаржуваним рішенням про коригування митної вартості, вартість транспортного засобу скориговано на підставі положень наказу ДМСУ від 13.10.2006 № 885 «Про забезпечення контролю за правильністю визначення митної вартості транспортних засобів, вузлів і агрегатів», наказу ДФСУ від 11.09.2015 № 689 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України», наказу МФУ від 31.07.2015 № 684 «Про затвердження Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю», статті 31 МК України. При цьому, нову митну вартість товару визначено на рівні 5800,00 євро у зв`язку зі спрацюванням форм митного контролю за індексами 105-2 та 106-2.

Разом з тим, будь-якого розрахунку для обґрунтування визначеної відповідачем збільшеної вартості транспортного засобу в рішенні суб`єкта владних повноважень не наведено, що не дає суду можливості встановити правильність визначеної такої ціни.

Суд також враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду по справі № 805/2713/16-а від 19.02.2019, за змістом яких рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам статті 55 МК України, зокрема, у випадку, якщо не містить обґрунтувань причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, інформації наявної у митного органу (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості, тощо.

Крім того, згідно з Класифікатором митних формальностей, що можуть бути визначені за результатами застосування системи управління ризиками, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 № 1011, код митної формальності 105-2 це контроль правильності визначення митної вартості товарів, а код митної формальності 106-2 це витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Водночас, суд зазначає, що згаданий Класифікатор митних формальностей передбачає, що одним із наслідків спрацювання системи управління ризиками може бути проведення такої формальності, як «витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів» (код митної формальності - 106-2). Проте, митний контроль та митне оформлення як складові митної процедури є частиною адміністративних процедур із провадження справи декларанта щодо пропуску його товарів через митний кордон України. Факт відхилення рівня задекларованої митної вартості від рівня митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не стосується обставин справи; він стосується фактів, які були зафіксовані під час провадження справ щодо інших товарів. Факт відхилення рівня митної вартості є лише приводом для вчинення певних адміністративних процедур, проте сам собою не є доказом у справі, у якій провадяться адміністративні (митні) процедури.

Враховуючи наведені положення, суд дійшов обґрунтованого висновку, що правові акти суб`єкта владних повноважень, в тому числі процедурне рішення митного органу про витребування від декларанта додаткових документів, може бути ухвалене ґрунтуючись лише на доказах у справі, а такими доказами, передусім, є документи, додані до митної декларації.

Відтак, у разі встановлення митним органом фактів, при яких рівень задекларованої митної вартості товару нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено митницею, останні не можуть слугувати достатньою підставою для витребування митницею додаткових документів. Зазначені факти є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів.

Аналогічний підхід закріплено і в Методичних рекомендаціях щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби від 11.09.2015 № 689.

Таким чином, при відповідному спрацюванні АСАУР митний орган повинен, насамперед, здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього, у разі виявлення відповідних на те підстав (розбіжностей), може витребувати у декларанта додаткові уточнюючі та/або доповнюючі вже наявну у нього інформацію документи.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач надав усі наявні у нього документи для підтвердження визначеної ним митної вартості товару за 1-м основним методом, а митниця не довела, що подані позивачем для визначення митної вартості товару документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості легкового автомобіля, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за вказаний транспортний засіб, та є недостатніми або такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої декларантом інформації.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спірне рішення про коригування митної вартості № UA204000/2019/000677/2 не відповідає вимогам закону, оскільки викладені в ньому висновки контролюючого органу не узгоджуються із фактичними обставинам справи та спростовуються дослідженими судом доказами, а відтак рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд зауважує, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина дванадцята статті 264 МК України).

Відповідно до частини другої статті 246 МК України, порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом, на виконання якого розроблено Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631 (надалі Порядок № 631).

Згідно із пунктами 7.1, 7.2 Порядку № 631, у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку. Картка відмови складається за допомогою АСМО у межах строку, відведеного статтею 255 Кодексу для завершення митного оформлення, посадовою особою органу доходів і зборів, якою прийнято рішення про відмову. У картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову.

Судом досліджено картку відмови в прийнятті митної декларації № UA204000/2019/00690 від 15.07.2019 (а.с.18) та з`ясовано, що у графі причини відмови у митному оформленні (випуску) товарів зазначено: митна вартість товару не може бути визнана за вартістю, визначеною декларантом щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням декларантом додаткових документів, витребуваних органом доходів і зборів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині 3 статті 53 МК України. Прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 15.07.2019 № UA204000/2019/000677/2 відповідно до вимог Розділу ІІІ (статті 49-66) МК України.

Враховуючи визнання протиправним та скасування судом оскарженого рішення про коригування митної вартості товарів, яке слугувало підставою для прийняття спірної картки відмови у митному оформленні товарів, наявні підстави для визнання протиправною та скасування картки відмови в митному оформленні товарів.

За наведених обставин, позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA204000/2019/000677/2 від 15.07.2019 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204000/2019/00690 від 15.07.2019 підлягають задоволенню.

Оцінюючи вимогу позивача про визнання заявленої декларантом митної вартості товару, який імпортувався відповідно до митної декларації №//UA/204010/2019/224238 в сумі 4500,00 євро, суд враховує наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Водночас, частиною першою статті 54 МК України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина 3 статті 54 МК України).

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що митний орган має право здійснювати лише контроль правильності обчислення декларантом митної вартості товарів, що ввозяться на митну територію України, але ці повноваження здійснюються виключно у спосіб та порядку, визначених законом. Тоді, як обов`язки з визначення та підтвердження належними та достатніми доказами митної вартості таких товарів перед органом доходів та зборів покладаються саме на декларанта.

Тому, суд вважає відсутніми підстави для визнання заявленої декларантом митної вартості товару, який імпортувався відповідно до митної декларації №//UA/204010/2019/224238, позаяк за умови скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації митний орган зобов`язаний провести митне оформлення товару відповідно до інформації, вказаної у митній декларації, на підставі якої приймалося таке рішення.

При цьому, визнання судом митної вартості товару не може слугувати належним способом судового захисту порушених прав позивача відповідно до статті 5 КАС України, оскільки в разі задоволення вказаної вимоги відбудеться втручання судового органу у дискреційні повноваження органу доходів і зборів, що є недопустимим та суперечитиме вимогам чинного законодавства України. Відтак, в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах. Натомість, вимоги позивача частково ґрунтуються на матеріальному законі та відповідають встановленим судом обставинам справи, які підтверджені належними та допустимими доказами.

З огляду на наведене, позов ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби слід задовольнити частково.

За правилами частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачена сума судового збору у розмірі 768 грн 40 коп. (квитанція від 02.08.2019 № 13) та 783 грн 11 коп. (квитанція від 15.08.2019 № 57).

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1159 грн 95 коп.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Поліської митниці Держмитслужби (вул. Соборна, буд. 104, м. Рівне, Рівненська область, 33028, ) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Рівненської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів за № UА204000/2019/000677/2 від 15.07.2019 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА204000/2019/00690.

В позові ОСОБА_1 в частині зобов`язання Поліської митниці Держмитслужби визнати заявлену декларантом митну вартість товару щодо товарів, які імпортувались відповідно до митної декларації за № //UА/204010/2019/224238 в сумі 4500,00 євро відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Поліської митниці Держмитслужби судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1159,95 грн (одна тисяча сто п`ятдесят дев`ять гривень 95 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 17 січня 2020 року.

Суддя Нор У.М.