Справа № 826/7754/18
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року м. Київ № 826/7754/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії:

головуючої судді - Добрівської Н.А., суддів: Кузьменко А.І., Маруліної Л.О.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доКабінету Міністрів України,
треті особи:1. Всеукраїнська громадська організація «Всеукраїнська спілка ветеранів війни»,
2. Всеукраїнська громадська організація «Організація ветеранів України»,
3. Всеукраїнський Союз громадських об`єднань учасників бойових дій, ветеранів військової служби та правоохоронних органів «Всеукраїнський Союз»,
4. Українська спілка в`язнів - жертв нацизму,
5. Всеукраїнська громадська організація «Асоціація ветеранів внутрішніх військ МВС України»,
6. Громадська організація Всеукраїнська асоціація ветеранів війни та служби цивільного захисту,
7. Всеукраїнське громадське об`єднання «Об`єднання ветеранів розвідки України»,
8. Всеукраїнська громадська організація «Асоціація ветеранів державної кримінально-виконавчої служби України»,
9. ОСОБА_2 ,
10. ОСОБА_3 ,
11. Міністерство соціальної політики України,
12. ОСОБА_4 ,
13. ОСОБА_5
провизнання протиправною та скасування постанови від 14.02.2018 року №156, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі по тексту також - відповідач, Уряд) про визнання протиправною та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2018 року №156 «Деякі питання надання фінансової підтримки громадським об`єднанням ветеранів» (надалі - Постанова №156).

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що Постановою №156 визначений механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за бюджетною програмою «Фінансова підтримка громадських об`єднань ветеранів, заходи з відвідування військових поховань, і військових пам`ятників та з відзначення святкових, пам`ятних та історичних дат». При цьому статтею 20 Закону України від 22.10.1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції на день звернення позивача до суду із даним позовом; далі по тексту - Закон №3551-XII) встановлено, що центральні та місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, Рада міністрів Автономної Республіки Крим у межах своєї компетенції надають ветеранським організаціям фінансову підтримку, кредити з коштів відповідних бюджетів, а також безоплатно надають будинки, приміщення, обладнання та інше майно, необхідне для здійснення їх статутних завдань. Ветеранські організації звільняються від плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) в межах середніх норм споживання (надання), телефоном у приміщеннях та будинках, які вони займають.

Як зазначає позивач, в порушення вимог статті 20 Закону №3551-XII, оскаржуваною Постановою №156 встановлюється інший, виключно конкурсний порядок отримання бюджетної підтримки, відкинувши статутну діяльність і змінено спрямування фінансової підтримки лише на реалізацію програм (проектів, заходів). Позивач стверджує, що Постанова №156, порушує гарантії фінансової підтримки громадським організаціям ветеранів, передбачених статтею 20 Закону №3551-XII. Цим самим порушуються і загальні права ветеранів війни, у тому числі право на утворення і діяльність громадських об`єднань ветеранів війни, які в межах своїх повноважень сприяють розробленню рішень органами законодавчої і виконавчої влади, представляють і захищають законні інтереси своїх членів у державних органах і громадських організаціях, здійснюють інші повноваження, передбачені законодавством України про об`єднання громадян.

За твердженням позивача відповідно до вимог Постанови №156 ветеранські організації України не можуть без конкурсу профінансувати проведення загальних зборів ветеранів, звітно-виборчу конференцію ветеранської організації, оскільки фінансування проведення цих, та інших статутних заходів ветеранів не передбачено Постановою №156. Вказані у статуті заходи ветеранських організацій, на переконання позивача, не можуть бути предметом конкурсних змагань.

Як вказує позивач, в порушення вимог статті 20 Закону №3551-XII, оскаржувана Постанова №156 вимагає також проведення конкурсу на утримання приміщень, оплату комунальних послуг, зв`язку, матеріальне заохочення штатних працівників громадських об`єднань, придбання канцелярських товарів та інше.

Також позивач зазначає про те, що Постанова №156 передбачає обмеження отримання фінансової підтримки ветеранськими організаціями для виконання статутних завдань, гарантованої Законом №3551-XII, Законом України від 22.03.2012 року «Про громадські об`єднання», Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2011 року №1049 «Про затвердження порядку проведення конкурсу з визначення програм (проектів, заходів), розроблених інститутами громадянського суспільства, для виконання (реалізації) яких надається фінансова підтримка», а також спричинила настання негативних наслідків, а саме, слугувала підставою для видання Державною службою України у справах ветеранів війни та учасників АТО низки наказів, що, за твердженням позивача не відповідають вимогам законодавства щодо фінансової підтримки ветеранських організацій, обмежують і порушують права ветеранів та їх громадських об`єднань.

До того ж, позивач наголошує на тому, що в порушення вимог Закону України «Про громадські об`єднання», що встановлює обов`язковість проведення в порядку, визначеному законодавством, консультацій з громадськими об`єднаннями щодо проектів нормативно-правових актів, які стосуються правового статусу громадських об`єднань, їх фінансування та діяльності, таких громадських обговорень і консультацій не проводилось.

У зв`язку з наведеним та стверджуючи про те, що відповідач прийняттям спірної Постанови №156 порушив вимоги Конституції України та положення вищенаведених нормативно-правових актів, якими регулюються спірні правовідносини, позивач вказує на наявність підстав для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови Уряду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.05.2018 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження і визначено дату проведення підготовчого засідання. Крім наведеного даною ухвалою покладено обов`язок на відповідача здійснити публікацію оголошення про відкриття провадження у адміністративній справі №826/7754/18 у виданні, в якому оскаржуваний нормативно-правовий акт був або мав бути офіційно оприлюднений.

Також, 23.05.2018 року ухвалою суду заява позивача про забезпечення позову залишена без розгляду.

04.07.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т.1 а.с.56-65) у якому уповноважений представник просить відмовити у задоволені позову повністю. Так, заперечуючи проти позову представник наполягає на тому, що оскаржувана постанова прийнята Кабінетом Міністрів України в межах наданих йому Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законом України «Про Кабінет Міністрів України», повноважень та повністю узгоджується з вимогами чинного законодавства і відповідає приписам Конституції України, Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про громадські об`єднання», Бюджетного кодексу України, Постанови №1049 та жодним чином не суперечить їм.

Представник відповідача, зокрема, вказує на помилковість доводів позивача, що Постановою №156 встановлено інший порядок надання фінансової підтримки ветеранських організацій ніж той, що встановлений статтею 20 Закону №3551-XII, оскільки, як наголошує представник відповідача, вищевказана стаття не встановлює жодного порядку отримання ветеранськими організаціями фінансової підтримки, а лише встановлює факт наявності права останніх на отримання такої підтримки. При цьому, частина друга статті 20 Закону №3551-XII чітко розділяє право ветеранських організацій на фінансову підтримку та право на інше майно, необхідне для здійснення їх статутних завдань. Отже, твердження позивача про те, що вищевказана стаття надає право ветеранським організаціям на фінансову підтримку виключно для здійснення фінансової діяльності не відповідає дійсності та суперечить приписам Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Як зазначає представник відповідача, попередній Порядок (затверджений постановою Уряду №176 від 08.03.2018 року), регулював використання коштів, передбачених у державному бюджеті на фінансову підтримку громадських об`єднань ветеранів, заходи з відвідування військових поховань і військових пам`ятників та з відзначення святкових, пам`ятних та історичних дат до прийняття оскаржуваної постанови фактично встановлював конкурсний порядок отримання бюджетних коштів, який здійснювався на підставі поданих ветеранськими організаціями заяв встановленої форми з урахуванням встановлених вищевказаним порядком критеріїв відбору. Однак, оскаржуваною постановою, на відміну від Постанови №176, визначено, що відбір має проходити в прозорий, конкурсний порядок з метою виключення суб`єктивної складової під час розподілу бюджетних коштів, скорочення корупційних ризиків та витрат бюджетних коштів поза цільовим призначенням, встановленим Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік».

Щодо припинення фінансування з`їздів/зборів, представник відповідача зазначає, що відповідно до пункту 17 додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 11.10.2016 року №710 «Про ефективне використання державних коштів» (далі - Постанова №710) припинено здійснення витрат на проведення виставок, ярмарків, з`їздів, симпозіумів, конгресів за рахунок коштів загального фонду державного бюджету (крім інформаційного та організаційного забезпечення участі України у Франкфуртському міжнародному книжковому ярмарку та Венеціанському бієнале сучасного мистецтва, міжнародних та національних виставкових заходах у сфері туризму, міжнародних виставкових заходах у сфері озброєння, військової та спеціальної техніки, технологій та товарів подвійного використання, а також закордонних міжнародних виставкових та ярмаркових заходах у сфері розвитку експорту). Забезпечення проведення зазначених заходів за рахунок внесків їх учасників, спонсорів, коштів спеціального фонду кошторису бюджетних установ, які беруть у них участь, та інших джерел, не заборонених законодавством. Водночас, відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку №156 бюджетні кошти, надані громадським об`єднанням, спрямовуються, зокрема, на адміністративні витрати на організаційне та матеріально-технічне забезпечення громадських об`єднань для виконання (реалізації) програм (проектів, заходів). Вказані адміністративні витрати на організаційне та матеріально-технічне забезпечення можуть бути спрямовані ветеранськими організаціями, в тому числі, на проведення загальних зборів та інших статутних заходів, фінансування з державного бюджету яких чинним законодавством, зокрема, Постановою №710, не заборонено. Разом з тим, відповідно до частини другої статті 20 Закону №3551-XII державна допомога (крім фінансової підтримки та кредитів коштів відповідних бюджетів) ветеранським організаціям надається для здійснення їх статутних завдань.

Одночасно представник відповідача наголошує, що проведення зборів ветеранів, звітно-виборчі конференції та інших внутрішньо організаційних зібрань не є статутними завданнями ветеранської організації, на які таким організаціям надається державна підтримка.

Представник відповідача вказує на безпідставність тверджень позивача про те, що оскаржувана постанова суперечить постанові Кабінету Міністрів України від 12.10.2011 року №1049 «Про затвердження Порядку проведення конкурсу з визначення програм (проектів, заходів), розроблених інститутами громадянського суспільства, для виконання (реалізації) яких надається фінансова підтримка» (далі - Порядок №1049). Так, абзац 3 пункту 1 Порядку №1049 не виключає всеукраїнські громадські організації ветеранів та їх спілки, про що зазначено в позовній заяві ОСОБА_1 .

Не відповідають дійсності і твердження позивача про те, що оскаржувана постанова прийнята без обговорення з громадськістю, що спростовується наданими відповідачем доказами.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права представник відповідача вказує на те, що визнання однієї постанови нечинною не має наслідком поновлення чинності іншої постанови, отже, визнання нечинною Постанови №156 залишить неврегульованим питання, передбачені статтею 20 Закону №3551-XII, зокрема, стосовно порядку надання державної допомоги ветеранським організаціям, що матиме наслідком порушення прав та законних інтересів інших ветеранських організацій та їх учасників, в тому числі і позивача, що не відповідає основній меті адміністративного судочинства та суперечить основоположним принципам судочинства.

Стосовно порушеного права позивача, представник відповідача зазначає, що оскаржувана постанова встановлює механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за бюджетною програмою «Фінансова підтримка громадських об`єднань ветеранів, заходи з відвідування військових поховань і військових пам`ятників та з відзначення святкових, пам`ятних та історичних дат», а відтак стосується виключно громадських об`єднань ветеранів як юридичних осіб, які мають право на отримання державної допомоги, в тому числі фінансової. Водночас, позивач пред`являє позов як фізична особа, на яку положення оскаржуваної постанови безпосередньо не розповсюджуються. Разом з тим, ОСОБА_1 зазначає, що порушуються права ветеранів та ветеранських організацій, однак жодним чином не обґрунтовує чим саме Постанова №156 порушує права безпосередньо ветеранів.

У зв`язку за наведеним в сукупності представник відповідача вказує на відсутність правових підстав для задоволення позову щодо визнання протиправною та скасування Постанови №156.

Під час підготовчого провадження, через канцелярію суду надійшли клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб (т.1 а.с.100, 102, 106, 110-111, 112, 114-115, 116, 121), за результатами розгляду яких у підготовчих засіданнях 11.07.2018 року та 03.10.2018 року клопотання задоволені частково, до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору залучені: Всеукраїнська громадська організація «Всеукраїнська спілка ветеранів війни» (третя особа-1), Всеукраїнська громадська організація «Організація ветеранів України» (третя особа-2), Всеукраїнський Союз громадських об`єднань учасників бойових дій, ветеранів військової служби та правоохоронних органів «Всеукраїнський Союз» (третя особа-3), Українська спілка в`язнів - жертв нацизму (третя особа-4), Всеукраїнська громадська організація «Асоціація ветеранів внутрішніх військ МВС України» (третя особа-5), Громадська організація Всеукраїнська асоціація ветеранів війни та служби цивільного захисту (третя особа-6), Всеукраїнське громадське об`єднання «Об`єднання ветеранів розвідки України» (третя особа-7), Всеукраїнська громадська організація «Асоціація ветеранів державної кримінально-виконавчої служби України» (третя особа-8), ОСОБА_2 (третя особа-9), ОСОБА_3 (третя особа-10), Міністерство соціальної політики України (третя особа-11), ОСОБА_4 (третя особа-12), ОСОБА_5 (третя особа-13).

02.10.2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив (т.1 а.с.144-153), у якій позивач, окрім доводів, аналогічних тим, що наведені у позовній заяві, наголошує на тому, що створення Урядом конкурентних засад у фінансовій діяльності ветеранських організацій є несправедливим, антисоціальним, не правовим явищем і протирічить Конституції та законам України.

03.10.2018 року представником відповідача надана копія листа Міністерства соціальної політики України від 18.09.2018 року №93093-61-18 (т.1 а.с.288-289), у якому повідомляється про те, що всі консультації з громадськими об`єднаннями щодо постанови Кабінету Міністрів України №156 були проведені згідно чинного законодавства.

03.10.2018 року від третьої особи-3 - Всеукраїнський Союз громадських об`єднань учасників бойових дій, ветеранів військової служби та правоохоронних органів «Всеукраїнський Союз» надійшли письмові пояснення (т.2 а.с.1-2), в яких перелічуються звернення даної організації до Президента України, Міністра соціальної політики України та Державної служби у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, які, на переконання третьої особи підтверджують те, що керівники центральних органів влади протягом 2016 -2018 років жодного разу не врахували попередження про недопущення порушень Конституції та чинних законів України при прийнятті нових та внесення змін до чинних підзаконних актів пропозиції та прохання які доводились їм в десятках колективних та окремих звернень ВГО (МГО) ветеранів та їх об`єднань (звернення і відповіді з додатками: т.2 а.с.3-164).

03.10.2018 року від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову (т.2 а.с.166-169), за результатами розгляду якої судом 04.10.2018 року постановлена ухвала про відмову у задоволенні вказаної заяви.

11.10.2018 року від третьої особи-4 - Української спілки в`язнів - жертв нацизму надійшли письмові пояснення по суті позову (т.2 а.с.192-194), в якій зазначається про те, що Спілка повністю підтримує позивача та наголошує на тому, що публічного обговорення та консультацій з громадськістю щодо проекту спірної постанови не було.

12.10.2018 року від третьої особи-3 надійшло клопотання про витребування від відповідача копії відповідей на звернення Спілки (т.2 а.с.218). У підготовчому засіданні 19.11.2018 року за наслідками розгляду вказаного клопотання, у його задоволенні було відмовлено.

Також, 12.10.2018 року від третьої особи-9 ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення по суті позову (т.2 а.с.219-220), в яких вказана третя особа позовні вимоги підтримала і просила його задовольнити з урахуванням вимог Конституції України та положень Закону №3551-XII.

У своїх запереченнях на відповідь на відзив (т.2 а.с.221-228) представник відповідача, наводячи норми законодавства, якими регулювались спірні правовідносин до прийняття Урядом спірної Постанови №156, а також положення, що врегульовують спірні питання і на день підписання спірного нормативно-правового акта, і на день розгляду даної справи судом, вказує на те, що конкурентний порядок отримання бюджетних коштів на фінансування громадських організацій чи ветеранських об`єднань містила і Постанова №176 (на яку позивач посилається як на законну). Також представник вказує, що Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» передбачені обмежені витрати за кодом бюджетної класифікації «Фінансова підтримка громадських об`єднань ветеранів, заходи з відвідування військових поховань і військових пам`ятників та з відзначення святкових, пам`ятних та історичних дат». Відтак, Кабінет Міністрів України, встановлюючи конкурентні засади (які мали місце й в Постанові №176) має на меті не позбавити певні громадські організації та/або об`єднання ветеранів фінансової підтримки, а забезпечити справедливий, упереджений розподіл фінансової підтримки громадських об`єднань ветеранів. При цьому Постанова №156 не передбачає відмови у наданні фінансової допомоги громадським організаціям та ветеранським об`єднанням. Відтак, твердження позивача про те, що дану допомогу з невказаних причин може отримати тільки частина ветеранських організацій, не відповідає дійсності фактичним обставинам справи. Окремо варто відмітити, що Закон України №3551-XII не містить заборони розподілу бюджетного фінансування між ветеранськими об`єднаннями та громадськими організаціями ветеранів на конкурсній основі. Отже, твердження позивача про те, що оскаржувана постанова суперечить чинному законодавству України не відповідає дійсності.

Також представник відповідача вказує на те, що зміст Пояснювальної записки Міністерства соціальної політики України до проекту постанови та інформація, наведена цим Міністерством у листі, долученому до матеріалів справи засвідчують проведення громадських обговорень проекту Постанови №156 у повній відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 03.11.2010 року №996 «Про забезпечення участі громадськості у формуванні та галізації державної політики» (далі - Постанова №996).

06.11.2018 року до суду надійшли пояснення третьої особи-7 - Всеукраїнського громадського об`єднання «Об`єднання ветеранів розвідки України» (т.2 а.с.231-234), в яких, з посиланням на не проведення громадських обговорень під час розробки проекту постанови, створення останньою непотрібної конкуренції і порушення конституційного принципу рівності об`єднань перед законом, третьою особою підтримано вимоги позивача.

06.11.2018 року від Всеукраїнського Союзу громадських об`єднань учасників бойових дій, ветеранів військової служби та правоохоронних органів «Всеукраїнський Союз» надійшла заява про забезпечення позову (т.2 а.с.236-240), за результатами розгляду якої по суті, судом 09.11.2018 року постановлено ухвалу про відмову у задоволенні заяви.

19.11.2018 року заява представника позивача про «доповнення до позовної заяви» повернута без розгляду на підставі частини сьомої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України.

У підготовчому засіданні 17.12.2019 року повернуто без розгляду письмові пояснення по суті позову, що надійшли від Асоціації ветеранів внутрішніх військ та Національної гвардії України, що не є учасником даної адміністративної справи.

Також у підготовчому засіданні 17.12.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про залучення до участі у справі.

17.12.2018 року третьою особою-12 - ОСОБА_4 подані письмові пояснення(т.3 а.с.79-81), в яких підтримана позиція позивача і доводи позовної заяви.

У підготовчому засіданні 17.12.2018 року судом постановлена ухвала про закінчення підготовчого провадження і призначено справу до судового розгляду колегією у складі трьох суддів.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив і просив відмовити у його задоволенні.

Треті особи і представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, що з`явились в судове засідання, позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

У судовому засіданні 21.03.2019 року, за наявності відповідної заяви учасників справи, на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, продовжив розгляд у порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення учасників справи, ознайомившись зі змістом їх письмових позицій, дослідивши докази, що наявні у справі і стосуються предмета доказування у даній справі, судом встановлено наступне.

14.02.2018 року Кабінетом Міністрів України видано постанову «Деякі питання надання фінансової підтримки громадським об`єднанням ветеранів» за №156, якою, у відповідності до частини сьомої статті 20 Бюджетного кодексу України, затверджено Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті на фінансову підтримку громадських об`єднань ветеранів, заходи з відвідування військових поховань і військових пам`ятників та з відзначення святкових, пам`ятних та історичних дат (далі по тексту - Порядок).

Даною Постановою (в редакції на момент її прийняття) зокрема установлювалось, що:

- проведення у 2018 році конкурсів з визначення проектів (заходів), розроблених всеукраїнськими громадськими об`єднаннями ветеранів, та затвердження переліку їх переможців здійснюється у строки, визначені Міністерством соціальної політики;

- місцеві органи виконавчої влади починаючи з 2018 року забезпечують проведення конкурсів з визначення проектів (заходів), розроблених громадськими об`єднаннями ветеранів, для реалізації яких надається фінансова підтримка за рахунок коштів місцевих бюджетів, з урахуванням положень Порядку, затвердженого цією постановою.

Органам місцевого самоврядування рекомендовано під час визначення програм (проектів, заходів), розроблених інститутами громадянського суспільства, для виконання (реалізації) яких надається фінансова підтримка за рахунок коштів місцевих бюджетів, застосовувати Порядок проведення конкурсу з визначення програм (проектів, заходів), розроблених інститутами громадянського суспільства, для виконання (реалізації) яких надається фінансова підтримка, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2011 року №1049.

У відповідності до пункту 1 Порядку (тут і далі в редакції на день його затвердження і на дату звернення позивача до суду із даним позовом), він визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за бюджетною програмою «Фінансова підтримка громадських об`єднань ветеранів, заходи з відвідування військових поховань і військових пам`ятників та з відзначення святкових, пам`ятних та історичних дат» (далі - бюджетні кошти).

13.02.2018 року Міністерством юстиції України за результатами правової експертизи до проекту постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання надання фінансової підтримки громадським об`єднанням ветеранів» 13.02.2018 року, за наявності Пояснювальної записки Міністерства соціальної політики України від 13.02.2018 року (т.1 а.с.80-81), складено Висновок (т.1 а.с.84-86), в якому зафіксовано, що даний проект відповідає Конституції України, актам законодавства, що мають вищу юридичну силу і узгоджується з актами такої ж юридичної сили.

Проект постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання надання фінансової підтримки громадським об`єднанням ветеранів» погоджено із зауваженнями щодо невідповідності вимогам нормопроектувальної техніки.

Згідно Пояснювальної записки до проекту постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання надання фінансової підтримки громадським об`єднанням ветеранів» від 23.02.2018 року за підписом Міністра соціальної політики України (т.1 а.с.78-79), проект вказаної постанови розроблено відповідно до частини другої статті 97 Бюджетного кодексу України на виконання бюджетної програми з метою реалізації програм (проектів, заходів), розроблених громадськими об`єднаннями ветеранів, жертв нацистських переслідувань та політичних репресій, для виконання яких надаватиметься фінансова підтримка з державного бюджету України, та фінансування заходів з відвідування військових поховань і військових пам`ятників, увічнення пам`яті загиблих під час воєн та військових конфліктів.

Також у Пояснювальній записці вказується про те, що проект акта пройшов публічне громадське обговорення 04.12.2017 року відповідно до вимог Порядку проведення консультацій з громадськістю з питань формування та реалізації державної політики, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2010 року №996.

За прогнозованими результатами реалізація проекту акта забезпечить ефективний розподіл коштів, передбачених у бюджеті на фінансову підтримку громадських об`єднань ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, заходи з відвідування військових поховань і військових пам`ятників та увічнення пам`яті загиблих під час воєн та військових конфліктів.

Наполягаючи на тому, що прийнята без проведення громадських обговорень і консультацій спірна Постанова №156, встановлюючи виключно конкурсний порядок отримання бюджетної підтримки порушує гарантії фінансової підтримки громадським організаціям ветеранів, передбачених статтею 20 Закону №3551-XII, чим порушуються загальні права ветеранів війни, зокрема, право на утворення і діяльність громадських об`єднань ветеранів війни, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Оцінюючи доводи позивача та заперечення відповідача, колегія суддів враховує наступне.

У статті 19 Конституції України зазначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження Кабінету Міністрів України у спірних правовідносинах регламентовано Конституцією України, Законом України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 року №794-VII (у редакції, чинній на момент прийняття Постанови №156), Бюджетним кодексом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 113 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

У відповідності до частин першої і другої статті 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права та законності. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 4 цього ж Закону Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Приписами статті 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

В пунктах 3, 4 і 6 частини першої статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; розробляє і здійснює загальнодержавні програми економічного, науково-технічного, соціального і культурного розвитку України; розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання.

Згідно частини другої статті 120 Основного Закону України організація, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади визначаються Конституцією і законами України.

Згідно статті 2 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» до основних завдань Кабінету Міністрів України, крім іншого, належать: забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики; політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров`я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування (пункт 3); розроблення і виконання загальнодержавних програм економічного, науково-технічного, соціального, культурного розвитку, охорони довкілля, а також розроблення, затвердження і виконання інших державних цільових програм (пункт 4).

Діяльність Кабінету Міністрів України, у відповідності до частини першої статті 119 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Статтею 20 цього ж Закону до основних повноважень Кабінету Міністрів України у сфері економіки та фінансів віднесено, в тому числі і забезпечення проведення державної економічної політики, здійснення прогнозування та державне регулювання національної економіки; забезпечення розроблення і виконання загальнодержавних програм економічного та соціального розвитку; визначення доцільності розроблення державних цільових програм з урахуванням загальнодержавних пріоритетів та забезпечує їх виконання; розроблення проектів законів про Державний бюджет України та про внесення змін до Державного бюджету України, забезпечення виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання; приймає рішення про використання коштів резервного фонду Державного бюджету України.

У сферах соціальної політики, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, у відповідності до пункту 2 частини першої цієї ж норми Закону України «Про Кабінет Міністрів України» до повноважень Уряду належить забезпечення розроблення та виконання державних програм соціальної допомоги, вживає заходів щодо зміцнення матеріально-технічної бази закладів соціального захисту інвалідів, пенсіонерів та інших непрацездатних і малозабезпечених верств населення.

Частиною сьомою статті 20 Бюджетного кодексу України встановлюється, що за бюджетними програмами, здійснення заходів за якими потребує нормативно-правового визначення механізму використання бюджетних коштів, головні розпорядники коштів державного бюджету розробляють проекти порядків використання коштів державного бюджету та забезпечують їх затвердження у терміни, визначені Кабінетом Міністрів України. За рішенням Кабінету Міністрів України порядки використання коштів державного бюджету затверджуються Кабінетом Міністрів України або головним розпорядником коштів державного бюджету за погодженням з Міністерством фінансів України. Про затвердження таких порядків інформується Комітет Верховної Ради України з питань бюджету.

Згідно пункту 3 частини першої статті 97 Бюджетного кодексу України субвенції на здійснення державних програм соціального захисту є одним з трансфертом місцевим бюджетам, що може передбачатися у Державному бюджеті України.

Відповідно до частини другої статті 97 Бюджетного кодексу України порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оскаржувана постанова прийнята Кабінетом Міністрів України на виконання бюджетної програми «Фінансова підтримка громадських об`єднань ветеранів, заходи з відвідування військових поховань і військових пам`ятників та з відзначення святкових, пам`ятних та історичних дат» з метою реалізації програм (проектів, заходів), розроблених громадськими об`єднаннями ветеранів, жертв нацистських переслідувань та політичних репресій, для виконання яких надаватиметься фінансова підтримка з державного бюджету України.

Аналіз наведених вище норм законодавства, що визначають повноваження Уряду у сферах економіки та фінансів і соціальної політики вказує на те, що оскаржувана Постанова №156 прийнята Кабінетом Міністрів України в межах наданих йому Конституцією України, Бюджетним кодексом України і Законом України «Про Кабінет Міністрів України» повноважень.

Обґрунтовуючи заявлений позов, ОСОБА_1 вказує на суперечливості закріплених Постановою №156 положень вимогам статті 20 Закону №3551-XII.

Так, згідно з частиною другою статті 20 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII центральні та місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, Рада міністрів Автономної Республіки Крим у межах своєї компетенції надають ветеранським організаціям фінансову підтримку, кредити з коштів відповідних бюджетів, а також безплатно надають будинки, приміщення, обладнання та інше майно, необхідне для здійснення їх статутних завдань. Ветеранські організації звільняються від плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) в межах середніх норм споживання (надання), телефоном у приміщеннях та будинках, які вони займають.

Зміст наведеної норми вказує саме на можливість отримання ветеранськими організаціями фінансової підтримки, кредитів з коштів відповідних бюджетів, що надаються органами виконавчої влади і органами місцевого самоврядування у межах їх компетенції. При цьому, ні дане положення, ні інші норми Закону №3551-XII не визначають порядок і механізм надання таких коштів.

Суд визнає цілком доречними доводи представника відповідача, що частина друга статті 20 цього Закону чітко розділяє право ветеранських організацій на фінансову підтримку та право на інше майно, необхідне на здійснення їх статутних завдань.

У зв`язку з наведеним твердження позивача про те, що вищевказана стаття надає право ветеранським організаціям на фінансову підтримку виключно для здійснення їх фінансової діяльності не узгоджується з приписами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Безпідставними визнаються судом і твердження позивача про те, що оскаржувана Постанова №156, всупереч положенням Закону №3551-XII та іншим підзаконним нормативно-правовим актам, що регулюють спірні правовідносини, встановлює виключно конкурсний порядок отримання бюджетної підтримки, відкинувши статутну діяльність і змінивши спрямування фінансової підтримки лише на реалізацію програм (проектів, заходів), чим порушуються загальні права ветеранів війни, у тому числі право на утворення і діяльність громадських об`єднань ветеранів війни.

Так, до прийняття Урядом спірної Постанови механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Міністерству соціальної політики за програмою «Фінансова підтримка громадських організацій інвалідів» (далі - бюджетні кошти) визначались Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на фінансову підтримку громадських об`єднань ветеранів, заходи з відвідування військових поховань і військових пам`ятників та з відзначення святкових, пам`ятних та історичних дат, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №176 від 07.03.2012 року (далі - Порядок №176).

Пунктом 3 Порядку №176 передбачалось, що для отримання бюджетних коштів громадські об`єднання подають Службі до 30 березня року, що передує періоду, в якому надається фінансова підтримка, заяву за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Цим же пунктом Порядку №176 встановлювалось, що до такої заяви громадське об`єднання має додати, крім іншого: календарний план та анкету заходу (програми), форми яких затверджуються Мінсоцполітики; розрахунки та обґрунтування за напрямами використання бюджетних коштів у розрізі напрямів, визначених пунктом 6 цього Порядку; інформацію про обсяги фінансування місцевих (обласних) осередків громадських об`єднань, що претендують на отримання фінансової підтримки у відповідному бюджетному році, за рахунок місцевих бюджетів, а також напрями використання коштів місцевих бюджетів.

Громадські об`єднання, які отримали бюджетні кошти у минулому році, подають також копію звіту про їх використання.

Служба має право розглядати подані після 30 березня року, що передує періоду, в якому надається фінансова підтримка, заяви громадських об`єднань ветеранів та учасників антитерористичної операції, утворених після закінчення зазначеного строку.

Відповідно до пункту 4 Порядку №176, подані згідно з пунктом 3 цього Порядку документи розглядаються Службою протягом одного місяця з дня їх надходження.

У відповідності до пункту 5 Порядку №176 обсяг бюджетних коштів, що виділяються громадському об`єднанню, визначається з урахуванням:

1) відповідності запланованих заходів (програм) цілям та пріоритетам державної політики у сфері соціального захисту ветеранів, а також очікуваним результатам;

2) актуальності, соціальної спрямованості та інноваційності заходів (програм) для відповідної категорії громадян, а також чіткості, повноти і правильності обрання такої категорії;

3) результатів діяльності громадського об`єднання у минулому році та досвіду її роботи;

4) раціональності та економності використання громадським об`єднанням бюджетних коштів, зокрема обґрунтованості запропонованої вартості витрат, залучення небюджетного фінансування, відповідності запланованих витрат здійсненим заходам (виконаним програмам);

5) наявності детальних розрахунків та обґрунтувань за кожним напрямом використання бюджетних коштів і у разі надання фінансової підтримки у минулих роках - результатів аналізу ефективності їх використання;

6) рівня кадрового, матеріально-технічного та методичного забезпечення, необхідного для здійснення заходів (виконання програм).

7) рівня поширення позитивного досвіду в процесі здійснення заходів (виконання програм);

Розподіл бюджетних коштів здійснюється Мінсоцполітики з урахуванням отриманих від Служби пропозицій робочої групи, утвореної Службою за участю представників громадських об`єднань, що претендують на отримання фінансової підтримки у відповідному бюджетному році, представників засобів масової інформації та журналістів.

Таким чином, до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №156, використання коштів, передбачених у державному бюджеті на фінансову підтримку громадських об`єднань ветеранів, заходи з відвідування військових поховань і військових пам`ятників та з відзначення святкових, пам`ятних та історичних дат, що регулювалось Порядком №176, передбачало проведення аналізу уповноваженим органом запланованих громадськими об`єднаннями ветеранів заходів (програм), які мають бути здійснені за рахунок бюджетних коштів, а також проведення на підставі поданих цими об`єднаннями документів моніторингу діяльності даних об`єднань і використання ними у попередніх періодах бюджетних коштів.

Наведене дає суду підстави для визнання обґрунтованими доводи відповідача про те, що до прийняття спірної Постанови №156 бюджетні кошти надавались громадським об`єднанням ветеранів фактично на конкурсній основі, що здійснювалось на підставі поданих ветеранськими організаціями заяв встановленої форми з урахуванням встановлених вищевказаним порядком критеріїв відбору. До того ж, оскаржуваною Постановою, на відміну від Постанови №176, визначено, що відбір має проходити в прозорій процедурі у конкурсному порядку з метою виключення суб`єктивної складової під час розподілу бюджетних коштів, скорочення корупційних ризиків та витрат бюджетних коштів поза цільовим призначенням, встановленим Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік».

З огляду на наведене, суд визнає такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства, доводи позивача про протиправність Постанови №156 у зв`язку з тим, що саме нею, на відміну від інших нормативно-правових актів, що регулювали спірні правовідносини, встановлено конкурсний порядок надання бюджетних коштів, що порушує принцип рівності об`єднань ветеранів у можливості отримання державних коштів з відповідних бюджетів.

Аналізуючи доводи позивача про протиправність дій Кабінету Міністрів України щодо припинення спірною Постановою №156 фінансування з`їздів / зборів суд враховує наступне.

З метою ефективного використання державних коштів Кабінет Міністрів України 11.10.2016 року прийняв постанову №710 «Про ефективне використання державних коштів», якою був затверджений Додаток «Заходи щодо ефективного та раціонального використання державних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів, утворених органами державної влади підприємств, установ та організацій, які використовують кошти державного бюджету» (надалі - Заходи).

В пункті 17 Заходів (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України №131 від 10.03.2017 року; в редакції постанови Кабінету Міністрів України №933 від 06.12.2017 року) передбачено припинення здійснення витрат на проведення виставок, ярмарків, з`їздів, симпозіумів, конгресів за рахунок коштів загального фонду державного бюджету (крім інформаційного та організаційного забезпечення участі України у Франкфуртському міжнародному книжковому ярмарку та Венеціанському бієнале сучасного мистецтва, міжнародних та національних виставкових заходах у сфері туризму, міжнародних виставкових заходах у сфері озброєння, військової та спеціальної техніки, технологій та товарів подвійного використання, а також закордонних міжнародних виставкових та ярмаркових заходах у сфері розвитку експорту).

Абзацом 2 цього ж пункту Заходів встановлено забезпечення проведення зазначених заходів за рахунок внесків їх учасників, спонсорів, коштів спеціального фонду кошторису бюджетних установ, які беруть у них участь, та інших джерел, не заборонених законодавством.

При цьому, згідно підпункту 2 пункту 6 Порядку №156 бюджетні кошти, надані громадським об`єднанням, спрямовуються, зокрема, на адміністративні витрати на організаційне та матеріально-технічне забезпечення громадських об`єднань для виконання (реалізації) програм (проектів, заходів), а саме:

- оренда нежитлових приміщень у разі відсутності власних приміщень громадських об`єднань або наданих їм безоплатно відповідно до статті 20 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- оплата комунальних послуг у межах середніх норм споживання щодо приміщень, в яких громадське об`єднання провадить свою статутну діяльність;

- оплата праці (матеріальне заохочення) для кожного з не більше трьох штатних працівників у розмірі не більше середньої заробітної плати по Україні за минулий рік;

- придбання канцелярських товарів;

- послуги зв`язку та обслуговування оргтехніки;

- послуги з придбання та використання програм бухгалтерського обліку.

Суд погоджується з доводами представника відповідача, що вказані адміністративні витрати на організаційне та матеріально-технічне забезпечення можуть бути спрямовані ветеранськими організаціями, в тому числі, на проведення загальних зборів та інших статутних заходів, фінансування з державного бюджету яких чинним законодавством, зокрема, Постановою №710 не заборонено, а відповідно до частини другої статті 20 Закону №3551-XII державна допомога (крім фінансової підтримки та кредитів коштів відповідних бюджетів) ветеранським організаціям надається для здійснення їх статутних завдань. До того ж, як наголошувалось представником відповідача, проведення зборів ветеранів, звітно-виборчі конференції та інших внутрішньо організаційних зібрань не є статутними завданнями ветеранських організацій, на які їм надається державна підтримка.

Не знайшли свого підтвердження і доводи позивача про те, що положення Постанови №156 суперечать постанові Уряду від 12.10.2011 року «Про затвердження Порядку проведення конкурсу з визначення програм (проектів, заходів), розроблених інститутами громадянського суспільства, для виконання (реалізації) яких надається фінансова підтримка», оскільки у відповідності до абзацу 3 пункту 1 даного Порядку встановлено, що його дія не поширюється саме «на передбачені законами випадки надання фінансової підтримки за рахунок бюджетних коштів всеукраїнським фізкультурно-спортивним товариствам, громадським організаціям фізкультурно-спортивної спрямованості, Всеукраїнській громадській організації «Спортивна студентська спілка України» у 2018 та 2019 роках, Молодіжній організації «Пласт - Національна скаутська організація України» у 2017-2019 роках, всеукраїнським громадським організаціям осіб з інвалідністю та їх спілкам, підприємствам та організаціям невиробничої сфери УТОГу та УТОСу, а також підприємствам та об`єднанням зазначених товариств, що спрямовують бюджетні кошти на утримання власних соціально-культурних підрозділів, національним творчим спілкам та їх регіональним осередкам», що вказує на те, що всеукраїнські громадські організації ветеранів та їх спілки до даного виключення не віднесені.

Надаючи оцінку доводам позивача про протиправність дій відповідача щодо прийняття Постанови №156 без обговорення з громадськістю, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 4 статті 22 Закону України «Про громадські об`єднання» проведення в порядку, визначеному законодавством, консультацій з громадськими об`єднаннями щодо проектів нормативно-правових актів, які стосуються правового статусу громадських об`єднань, їх фінансування та діяльності, є обов`язковим.

Згідно пункту 8 Пояснювальної записки Міністерства соціальної політики до проекту постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання надання фінансової підтримки громадським об`єднанням ветеранів» від 23.02.2018 року проект акта пройшов публічне громадське обговорення 04.12.2017 року відповідно до вимог Порядку проведення консультацій з громадськістю з питань формування та реалізації державної політики, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2010 року №996.

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 18.09.2018 року (т.1 а.с.288-289) Державна служба у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції листом від 18.09.2017 року №49206/0/1-17 надіслала для погодження до Мінсоцполітики проект постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання використання коштів, передбачених у державному бюджеті на фінансову підтримку всеукраїнських громадських об`єднань ветеранів, заходи з відзначення святкових, пам`ятних та історичних дат», який 17.10.2017 року було опубліковано на офіційному веб-порталі Мінсоцполітики для громадського обговорення (скріншот оголошень - т.1 а.с.290, 291, 292). На засіданні Громадської ради при Мінсоцполітики 04.12.2017 року в приміщенні Київського міського Палацу ветеранів за участю представників Мінсоцполітики, Державної служби у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, численних представників з інститутів громадянського суспільства та представників ЗМІ (телекомпанія «Еспресо ТV», інформаційна агенція «Журналісти проти корупції», інформаційна агенція ТОВ «Знай УА», ГО «Екологія та соціальний захист», а також «Радіо вільна»/«Радіо Свобода»), відбулось публічне громадське обговорення розроблених Мінсоцполітики та Державною службою проектів постанови Кабінету Міністрів України щодо фінансування всеукраїнських громадських організацій ветеранів. З метою залучення до участі в заході представників інститутів громадянського суспільства на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики 24.11.2017 року був розміщений анонс - запрошення представникам громадських об`єднань (організацій) ветеранів взяти участь у засіданні Громадської ради.

Під час проведення громадського обговорення зазначених проектів нормативно-правових актів свої зауваження висловили представники громадських організацій ветеранів, зокрема: Спілки ветеранів війни з Росією, ГО BO «Довічне право інваліда, ветерана, учасника бойових дій», ГО «Київське ветеранське братерство», ВГО «Союз «Народна пам`ять», Ради організацій ветеранів України, ГО «Новий Вогонь», всеукраїнського об`єднання учасників бойових дій, ГО «Український незалежний центр політичних досліджень», «Всеукраїнська спілка ветеранів війни», Української спілки в`язнів - жертв нацизму, Київського товариства політв`язнів та жертв репресій, ГО «Українська асоціація інвалідів АТО», ГО «Об`єднання дружин і матерів бійців учасників АТО», ГО «Цивільний корпус «Азов».

Як стверджується у листі, всі пропозиції та зауваження, що надійшли від представників інститутів громадянського суспільства, були узагальнені Громадською радою та передані до Мінсоцполітики для опрацювання додатком до протоколу №7 засідання Громадської ради від 04.12.2017 року, який опубліковано на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики в рубриці «Громадська рада» 06.12.2017 року.

Під час наступного засідання Громадської ради, яке відбулось 08.12.2017 року в приміщенні Мінсоцполітики за участю представників міністерства, Державної служби, численних представників інститутів громадянського суспільства та представників в ЗМІ (телекомпанії « 1+1» та «Еспресо ТV», а також «Радіо вільна»/«Радіо Свобода»), проведено обговорення розробленого на основі узагальнених зауважень проекту рішення Громадської ради щодо пропозицій до Порядку. Протокол №8 від 08.12.2017 року засідання Громадської ради, додатки до нього опубліковані на веб-сайті Мінсоцполітики в рубриці «Громадсьіська рада» 19.12.2017 року.

З огляду на викладене, Мінсоцполітики стверджує, що всі консультації з громадськими об`єднаннями щодо постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2018 року №156 «Деякі питання надання фінансової підтримки громадським об`єднанням ветеранів», були проведені згідно чинного законодавства.

Наведені дані, що підтверджуються інформацією, розміщеною у мережі інтернет на відповідних офіційних сайтах, спростовують доводи позивача про не проведення консультацій з громадськими об`єднаннями щодо проекту спірного нормативно-правового акта.

Щодо посилань представника відповідача на відсутність порушеного права позивача спірною Постановою, суд, враховуючи доводи позивача, що даний нормативно-правовий акт спричинив для нього особисто негативні наслідки, зважає на те, що ОСОБА_1 є головою Української спілки ветеранів Афганістану (воїнів-інтернаціоналістів) і саме в інтересах даної організації він звернувся до суду з цим позовом.

Оскільки посилання позивача на невідповідність оскаржуваної Постанови №156 положенням статей 3, 5, 19, 21, 22, 24, 38, 40, 46, 58 та 68 Конституції України не містять конкретних пояснень щодо того, в якій частині положення оскаржуваного нормативно-правового акта суперечать нормам Основного Закону України, суд позбавлений можливості надати оцінку таким доводам. Крім того, як слушно зазначено представником відповідача, у відповідності до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про Конституційний Суд України» до повноважень Суду належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Отже, відповідність Постанови №156 положенням Конституції України не відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Інші доводи позивача були викладені останнім у додаткових поясненнях, що надавались для приєднання до матеріалів справи під час її розгляду по суті і не були визначені в якості підстав заявленого позову, а відповідні заяви в порядку статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України від позивача на відповідній стадії судового процесу не надходили.

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 77 цього Кодексу закріплено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, зазначені позивачем підстави в обґрунтування вимог заявленого позову, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Водночас заперечення відповідача і надані ним докази, а також витребувані судом матеріали спростовують доводи позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача з наведених у позові підстав.

Необхідність вирішення питання щодо розподілу чи стягнення судових витрат відсутня в силу положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, як і підстави для встановлення судом на вимогу позивача судового контролю за виконанням рішення суду.

Керуючись статтями 2, 3, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Головуючий суддя: Н.А. Добрівська
Судді: А.І. Кузьменко
Л.О. Маруліна