Справа № 420/5228/19
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/5228/19
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі головуючого судді: Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року, ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Одесі за правилами спрощеного позовного провадження о 17:15 год., по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 17.04.2019 року про стягнення виконавчого збору у ВП 53855028;

- визнати протиправною та скасувати постанову Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 20.05.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59128827;

- визнати протиправною та скасувати постанову Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 17.04.2019 року про стягнення витрат виконавчого провадження у ВП № 53855028;

- визнати протиправною та скасувати постанову Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 30.07.2019 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних у ВП № 59128827.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.06.2014 року у справі № 2-5618/11 задоволено позовні вимоги ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки. Стягнуто на користь ПАТ "УкрСиббанк" з ОСОБА_2 суму боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26.06.2008 року в розмірі 142427 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.02.2014 року становить 1 251 250,05 грн. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів для задоволення вимог ПАТ "УкрСиббанк", що виникли на підставі Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 26.06.2008 року в розмірі 142427 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.02.2014 року становить 1 251 250,05 грн. На виконання вищевказаного рішення Київського районного суду м. Одеси видано виконавчий лист у справі № 2-5618/2011 від 14.04.2017 року. Вищевказаний виконавчий лист було надіслано на виконання до Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, в результаті чого було відкрите виконавче провадження № 53855028 (постанова від 28.04.2017 року) стосовно ОСОБА_1 . Постановою про передачу виконавчого провадження від 17.08.2017 року передано виконавчий документ № 2-5618/2011від 14.04.2017 року до Другого Київського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області. Постановою про прийняття виконавчого провадження від 17.08.2017 року прийнято виконавче провадження № 53855028. Головним державним виконавцем Другого Київського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Поляковим О.Г. було винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 17.04.2019 року (ВП № 53855028) з ОСОБА_1 у розмірі 125125,00 грн. 27.03.2019 року на підставі заяви стягувача АТ "УкрСиббанк" про повернення виконавчого документа № 2-5618/2011 від 14.04.2017 року у виконавчому провадженні № 53855028 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 17.04.2019 року. На підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 17.04.2019 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 59128827 від 20.05.2019 року. Позивачка зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, що з моменту відкриття виконавчого провадження та до його закінчення вчинялися будь-які дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому постанова про стягнення виконавчого збору від 17.04.2019 року та похідна постанова від 20.05.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59128827 належать до скасування. Постанова державного виконавця від 30.07.2019 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних у ВП № 59128827 не може вважатись законною, оскільки суперечить вимогам законодавства в частині посилання не на виконавчий лист, а на рішення суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 17.04.2019 року про стягнення виконавчого збору у ВП 53855028. Визнано протиправною та скасовано постанову Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 20.05.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59128827. Визнано протиправною та скасовано постанову Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 30.07.2019 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних у ВП № 59128827. В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що в Законі України «Про виконавче провадження» не існує більше вимоги про фактичне стягнення та чинною редакцією не передбачено строків для самостійного виконання вимог виконавчого документу. Також апелянт вказує, що судом не взято до уваги те, що державний виконавець правомірно у постанові про відкриття виконавчого провадження від 28.04.2017 року стягнув з позивача (боржника) виконавчий збір у розмірі 10% від суми, яка підлягала стягненню. Відповідна постанова направлялась, була отримана боржником та не оскаржувалася ним жодного разу з 2017 року, також неодноразово було ознайомлення з відповідним виконавчим провадження ВП № 53855028 зі сторони представника боржника, але не вносилися претензія стосовно виконавчого збору. Апелянт зазначає, що враховуючи те, що виконавчий документ було повернуто за заявою стягувана та виконавчий збір не стягнуто, дії державного виконавця з винесення постанови по стягненню виконавчого збору в повній мірі відповідають приписам частини третьої статті 40 Закону №1404, отже є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Постанова про стягненню виконавчого збору від 31.10.2018р. винесена виконавцем вже в період дії нової редакції ч.2 ст.27 Закону України №1404, відтак, державний виконавець, приймаючи дану постанову, повинен керуватися положеннями саме цього закону.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що відповідач в оскаржуваній постанові самостійно зазначив, що виконавчий збір має бути стягнутий у відсотковому відношенні до суми, що фактично стягнута, тоді як фактично в рамках виконавчого провадження ВП № 53855028 з позивачки на користь ПАТ «УкрСиббанк» кошти не стягувались. Позивач вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам Законом. З огляду на зазначене, позивач просить в задоволенні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції відмовити у повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.06.2014 року у справі № 2-5618/11, задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) шляхом проведення прилюдних торгів для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (місцезнаходження: 61050, м. Харків, просп. Московський, 60, рахунок № НОМЕР_2 в АТ "УкрСиббанк", м. Харків, МФО 351005, код 09807750), що виникли на підставі Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 26.06.2008 року в розмірі 142427 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.02.2014 року становить 1,251,250.05 грн.

Рішення набрало законної сили 24.12.2015 року.

14.04.2017 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 2-5618/2011 про звернення стягнення на предмет іпотеки,а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) шляхом проведення прилюдних торгів для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (місцезнаходження: 61050, м. Харків, просп. Московський, 60, рахунок № НОМЕР_2 в АТ "УкрСиббанк", м. Харків, МФО 351005, код 09807750), що виникли на підставі Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 26.06.2008 року в розмірі 142427 (сто сорок дві тисячі чотириста двадцять сім дол. США), що за курсом НБУ станом на 20.02.2014 року становить 1,251,250.05 грн. (один мільйон двісті п`ятдесят одна тисяча двісті п`ятдесят гривень п`ять копійок).

Відповідно до постанови головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Балалайкіної К.В. від 28.04.2017 року відкрито виконавче провадження ВП № 53855028 з виконання виконавчого листа № 2-5618/2011, виданого 14.04.2017 року. У п. 3 вказаної постанови зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 125125,01 грн.

27.03.2019 року АТ "УкрСиббанк" звернулося до Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою № 242/30-5/4272 про повернення виконавчого листа № 2-5618/2011, виданого 14.04.2017 року Київським районним судом м. Одеси.

17.04.2019 року державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанови у ВП 53855028 про стягнення виконавчого збору у сумі 125125,00 грн. та витрат на проведення виконавчих дій у сумі 251,00 грн. з ОСОБА_1 , у зв`язку із прийняттям постанови від 17.04.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

20.05.2019 року державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову ВП № 59128827 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 53855028 від 17.04.2019 року про стягнення коштів з ОСОБА_1 у розмірі 125125 грн.

30.07.2019 року державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову ВП № 59128827 про внесення змін (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме: замість прізвище: " ОСОБА_1 " зазначити прізвище: " ОСОБА_1 ".

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до постанови про стягнення виконавчого збору від 17.04.19 р. виконавчий збір необхідно стягнути у відсотковому відношенні до суми, що фактично стягнута, тоді як фактично в рамках виконавчого провадження ВП № 53855028 з позивачки на користь ПАТ "УкрСиббанк" кошти не стягувалися. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність та необхідність скасування постанов Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 17.04.2019 року про стягнення виконавчого збору у ВП 53855028, від 20.05.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59128827, від 30.07.2019 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних у ВП № 59128827, оскільки постанови від 20.05.2019 року та від 30.07.2019 року у ВП № 59128827, прийняті на підставі постанови від 17.04.2019 року про стягнення виконавчого збору у ВП 53855028. Щодо вимоги позивача про визнання протиправною та скасувати постанову Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 17.04.2019 року про стягнення витрат виконавчого провадження у ВП № 53855028, суд першої інстанції дійшов висновку, що з огляду на норми законодавства, зазначена постанова прийнята державним виконавцем з дотриманням вимог законодавства та є правомірною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання на території України судових рішень визначається Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ст.1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно з п. 1 ч. 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною 1, 2 статті 27 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до ч.9 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 27 ЗУ "Про виконавче провадження" ( в редакції чинній станом на час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 53855028 від 28.04.2017 р.), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч.ч. 3, 4 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Згідно з ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній станом на час прийняття оскаржуваних постанов), кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Зазначені приписи ст. 42 ЗУ "Про виконавче провадження", відповідають приписам ст. 42 ЗУ "Про виконавче провадження" в редакції, чинній станом на час відкриття виконавчого провадження ВП № 53855028 від 28.04.2017 р.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень.

Відповідно до п.8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Не пізніше наступного робочого дня з дня погашення у повному обсязі заборгованості зі сплати аліментів, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 7, 9, 14 частини першої статті 39 Закону, державний виконавець на підставі розрахунку нарахування виконавчого збору виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Виконання постанови про стягнення виконавчого збору здійснюється за рахунок стягнутих з боржника коштів за умови відсутності заборгованості зі сплати аліментів.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Згідно з п. 2 розділу 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012року за №489/20802 (в редакції, чинній станом на час прийняття оскаржуваних постанов), витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання рішення. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка належить до стягнення.

Нормами Закону України "Про виконавче провадження" прямо передбачено, що виконавчий збір не стягується лише у тому випадку, коли рішення суду боржником виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. У випадку, коли державним виконавцем було відрито виконавче провадження за виконавчим документом, вимоги якого станом на час відкриття виконавчого провадження не виконані, та в подальшому повернуто виконавчий документ за заявою стягувача, нормами законодавства чинними станом на час прийняття оскаржуваних постанов прямо передбачено обов`язок державного виконавця стягнути з боржника виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що державний виконавець, станом на час прийняття оскаржуваних постанов, керувався нормами чинного ЗУ "Про виконавче провадження".

З огляду на вищезазначені норми законодавства, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позовна вимога про визнання протиправною та скасування постанови Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 17.04.2019 року про стягнення витрат виконавчого провадження у ВП № 53855028 прийнята державним виконавцем з дотриманням вимог законодавства та є правомірною.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що станом на час прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 53855028 від 28.04.2017 року діяла редакція ЗУ "Про виконавче провадження", якою було передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Тобто, станом на час відкриття виконавчого провадження зі звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру), який належить ОСОБА_1 (боржнику), для стягнення державним виконавцем з боржника виконавчого збору необхідна була наявність двох умов, а сааме: здійснення державним виконавцем дій направлених на примусове виконання рішення і фактичне стягнення заборгованості.

Судом встановлено, що в рамках виконавчого провадження ВП № 53855028 державним виконавцем заборгованість з ОСОБА_1 не стягувалась, а виконавчий лист 17.04.2019 року повернутий стягувачу.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що станом на час відкриття виконавчого провадження ВП № 53855028 були чинними норми ЗУ "Про виконавче провадження", які не передбачали можливість стягнення з боржника виконавчого збору у випадку, якщо в рамках виконавчого провадження фактично не стягувалися на користь стягувача кошти, а тому до спірних правовідносин мають бути застосовані положення ст. 27 ЗУ "Про виконавче провадження" в редакції, чинній станом на 17.04.2019 року.

Вказане твердження додатково підтверджується і змістом оскаржуваної постанови ВП № 53855028 від 17.04.2019 року про стягнення виконавчого збору, в якій зазначено, що: «…Керуючись вимогами виконаного документу та вимогами ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", необхідно стягнути виконавчий збір у розмірі 10% суми, що фактично стягнута…" 9а.с. 23).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач в оскаржуваній постанові самостійно зазначає, що виконавчий збір має бути стягнутий у відсотковому відношенні до суми, що фактично стягнута, тоді як фактично в рамках виконавчого провадження ВП № 53855028 з позивачки на користь ПАТ "УкрСиббанк" кошти не стягувались.

З огляду на вищевикладене вірним є висновок суду першої інстанції про протиправність та необхідність скасування постанов Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 17.04.2019 року про стягнення виконавчого збору у ВП 53855028, від 20.05.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59128827, від 30.07.2019 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних у ВП № 59128827, оскільки постанови від 20.05.2019 року та від 30.07.2019 року у ВП № 59128827, прийняті на підставі постанови від 17.04.2019 року про стягнення виконавчого збору у ВП 53855028.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик