Справа № 160/9527/19
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2019-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2019 року Справа № 160/9527/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
01 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області щодо не сформування та не надання до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області подання про повернення ОСОБА_1 сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій з купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1 відсотка від його вартості в сумі 13 879,00грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 25 березня 2019 року ним було придбано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Восковець Н.О. та зареєстрований в реєстрі №734. Позивач зазначив, що придбав житло вперше, а тому вважає, що відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» сплатив такий збір безпідставно. 20 травня 2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 13 879,00грн., проте отримав відповідь в якій зазначено, що до повноважень пенсійного органу не належить питання підтвердження факту придбавання особою житла вперше. Вважаючи дії відповідача щодо не надання до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області подання про повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій з купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1 відсотка від його вартості, придбаного вперше, протиправними та такими, що порушують його інтереси, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Також до участі у справі залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, та третій особі - строк для подання письмових пояснень щодо позову або відзиву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
23 жовтня 2019 року від представника Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просили відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що чинним законодавством України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не передбачений порядок повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. Відповідач також зазначає, що саме позивач повинен звернутися до органів Держказначейства разом із необхідними документами, а тому вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
29 жовтня 2019 року третьої особою - Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області подано відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що Головне управління не має можливості надати буд-які пояснення щодо спірних відносин, оскільки не є суб`єктом, щодо контролю надходження до бюджету у даному конкретному випадку.
30 жовтня 2019 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій він висловив своє не погодження з доводами відзиву відповідача та третьої особи. Зауважив на тому, що чинним законодавством визначено, що саме на Управління Пенсійного фонду України покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби України подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
04 листопада до суду надійшло клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на послуги з отримання правничої допомоги у розмірі 1000,00 грн.
За правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України).
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
25 березня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Восковець О. та зареєстрований в реєстрі за №734, згідно з яким позивач придбав квартиру АДРЕСА_2 , за ціною 1 350 000,00грн.
25 березня 2019 року ОСОБА_1 було сплачено збір з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1 відсоток від його вартості - 13 879,00грн., що підтверджується копією квитанції №0.0.130781460.1 від 25.03.2019 року, що міститься в матеріалах справи.
Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 17.05.2019 р. щодо повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 13 879,00грн.
Не погодившись, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з преамбулою Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 400/97-ВР) цей Закон визначає порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Згідно з п. 9 ст. 1 Закону № 400/97-ВР платниками збору на обов`язкове пенсійне страхування підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України;
Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
Суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками цього збору за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса.
Пунктом 8 ч. 1 ст. 2 цього ж Закону передбачено, що об`єктом оподаткування є, для платників збору, визначених п. 9 ст. 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.
Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом № 400/97-ВР врегульовано Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року № 1740 (далі - Порядок №1740).
Згідно з абзацом першим п. 15-1 Порядку №1740 збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Відповідно до п. 15-3 Порядку №1740 нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
Документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства.
Суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками, зазначеними у пункті 15-1 цього Порядку, за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса.
Аналіз наведених норм свідчить, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється лише за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, однак громадяни, які придбавають житло вперше, не є платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Аналогічні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді, зокрема у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року (справа № 819/1498/17) та 31 січня 2018 року (справа №819/1667/17).
В ході судового розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25 березня 2019 року ОСОБА_1 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
При нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу означеної квартири позивачем сплачено збір з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1 відсоток від його вартості - 13 879,00грн., що підтверджується копією квитанції №0.0.130781460.1 від 25.03.2019 року, що міститься в матеріалах справи.
За твердженням позивача, нерухоме майно придбано ним вперше, відтак збір сплачений безпідставно.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта наявні відомості про право власності позивача на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яке було набуте на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.03.2019 р.
Також, в реєстрі міститься інформація про реєстрацію за позивачем права спільної сумісної власності на нерухоме майно, що розташовано за адресою: АДРЕСА_3 . Підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про право власності б/н від 24.03.2015 року, виданого Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпропетровська Міністерства оборони України. Відомості про відділення частки із спільної сумісної власності відсутні.
Між тим, суд зазначає, що процес приватизації житла не є тотожнім придбанню житла на підставі договору купівлі - продажу, умовою якого є оплата за придбану нерухомість.
Докази укладання позивачем інших договорів купівлі-продажу житла у справі також відсутні.
За таких обставин, будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання ним житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за ним будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у нього права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано.
Процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 (далі - Порядок № 787).
Пунктом 5 Порядку № 787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили
Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.
Відповідно до пп. 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
Отже, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом у спірних правовідносинах є Пенсійний фонд України, то саме на відповідача покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
Зазначеної правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїх постановах від 20.03.2018р. у справі №819/1249/17, від 19.06.2018р. у справі №819/1554/16 та 10.07.2018р. від 03.04.2018р. у справі №819/1612/16.
Згідно з ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
При цьому, судом відхиляються посилання відповідача на те, що чинним законодавством України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не передбачено порядок повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, виходячи з наступного.
Слід зазначити, що в Україні відсутній механізми перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.
Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України про надання тлумачення терміна «придбавають житло вперше», що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.
Ухвалою Конституційного Суду України від 23 березня 2000 року № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.
За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.
Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.
Також і відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
При цьому, суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Оскільки саме держава не виконала свій обов`язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій у спірних правовідносинах. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу даної позовної заяви до суду в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Що стосується компенсації витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.
За приписами частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст.134 КАС України).
Відповідно до частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Таким чином, вимогами статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено відшкодування витрат на професійну правничу допомогу виключно адвокатам; окрім того, заявлена до стягнення сума витрат має бути співмірною з наданими послугами.
Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.09.2018 року у справі № 816/416/18.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії: Договору про надання правової допомоги №7/А/19 від 14.05.2019 року; Детальний опис робіт (надання послуг) з отримання правничої допомоги згідно договору про надання правничої допомоги №7/А/19 від 14.05.2019 року, Акт №6 від 01.11.2019 р. приймання-передачі послуг, квитанція №1269531В95 від 01.11.2019 р. на суму 1000,00грн.
Відповідно до умов Договору про надання правової допомоги №7/А/19 від 14.05.2019 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Артіс Лоукейс» (далі об`єднання) та ОСОБА_1 (далі клієнт), Об`єднання приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надавати Клієнту правничу (правову) допомогу в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 (позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код 21910427) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії (щодо повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу в сумі 13 879,00грн.) що буде розглядатись Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
Згідно з п.п. 2.2. Договору Об`єднання надає правову допомогу Клієнту, а саме: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складання процесуальних документів (позовна заява, пояснення, заяви, клопотання тощо) та інших документів правового характеру відповідно до вимог процесуального законодавства.
Відповідно до п. 4.2., 4.6.- 4.8. Договору гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені Сторонами та зазначені в Додатку 1 до цього Договору.
Факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг. Підставою для сплати гонорару є рахунок на оплату (рахунок-фактура) та/або оформлений сторонами акт наданих послуг. Клієнт сплачує гонорар протягом 3-х банківський днів з моменту отримання рахунку на оплату (рахунку-фактури та/або підписання сторонами акту наданих послуг.
Проте, Додатку 1 до Договору позивачем не надано, що унеможливлює встановлення узгодження сторонами тарифу та переліку вартості послуг.
Також, згідно з Детальним описом робіт (надання послуг) з отримання правничої допомоги згідно договору про надання правничої допомоги №7/А/19 від 14.05.2019 року, в рамках виконання умов договору про надання правничої (правової) допомоги № 7/А/19 від 14.05.2019р., укладеного між фізичною особою ОСОБА_1 (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «АРТІС ЛОУКЕЙС» (Об`єднання), в особі старшого партнера Об`єднання - адвоката Боброва В`ячеслава Віталійовича, були надані такі послуги:
1. Зустріч з Клієнтом, з`ясування підстав та мети звернення до суду; ознайомлення з наданими Клієнтом матеріалами для надання правового аналізу та визначення перспективи звернення до суду з позовом, на що Об`єднанням було витрачено 2 (дві) години;
2. Аналіз наявним документам, вивчення відповідних нормативних актів, збирання доказів для звернення до суду з позовними вимогами, на що Об`єднанням, було витрачено 2 (дві) години.
3. Підготовка та складання позовної заяви, контроль за рухом справи до моменту відкриття провадження, на що Об`єднанням було витрачено 5 (п`ять) годин.
4. Підготовка і складання клопотання про стягнення судових витрат, підготовка і складання необхідних додатків до клопотання, на що Об`єднанням було витрачено 1 (одна година).
Відповідно до Акту №6 приймання-передачі, підписаного 01.11.2019 року, перелік наданих послуг та їх вартість:
1.Ознайомлення з наданими Клієнтом матеріалами для визначення перспективи звернення до суду з адміністративним позовом - 200,00 грн. (двісті гривень 00 копійок).
2.Аналіз наявним документам, збирання доказів для звернення до суду з позовними вимогами - 200,00 грн. (двісті гривень 00 копійок).
3.Підготовка та складання позовної заяви, контроль за рухом справи до моменту відкриття провадження -500,00 грн. (п`ятсот гривень 00 копійок).
4.Підготовка і складання клопотання про стягнення судових витрат, підготовка і складання необхідних додатків до клопотання - 100,00 грн. (сто гривень 00 копійок).
Вказані обставини свідчать про недостовірність даних щодо надання послуг професійної правничої допомоги саме 14.05.2019 року.
Також суд зазначає, що в Акті №6 прийому-передачі послуг від 01.11.2019 року не зазначено по якій справі та в якому суді надавалась професійна правнича допомога, що унеможливлює ідентифікувати види робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським об`єднанням «Артіс Лоукейс» фактично у адміністративній справі № 160/9527/19.
Суд також звертає увагу, що у поданих документах жодним чином не обґрунтовано заявлену адвокатом вартість наданих послуг, враховуючи, що позовна заява, відповідь на відзив підписані та направлені до суду самим позивачем, додатки до позову завірені позивачем, що не підтверджує співмірність витрат на оплату послуг адвоката.
З огляду на вказане не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст.2, 9, 73-78, 90, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області щодо не сформування та не надання до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області подання про повернення ОСОБА_1 помилково (надмірно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій з купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1 % від його вартості в сумі 13 879,00грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтею 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева