Справа № 640/3859/19
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2019-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 листопада 2019 року №640/3859/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Київського квартирно-експлуатаційного управління до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов Київського квартирно-експлуатаційного управління, (далі - позивач), до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального, (далі - відповідач), третя особа - ОСОБА_1 , (далі - третя особа), в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо незакінчення виконавчого провадження №55926913;

2) зобов`язати Солом`янський районний відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві вчинити дії визначені Законом України «Про виконавче провадження», пов`язані із закінченням виконавчого провадження №55926913.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2019 року позовну заяву залишено без руху.

27 березня 2019 року представником позивача через канцелярію суду подано заяву про усунення недоліків, яку прийнято судом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі.

24 квітня 2019 року третьою особою через канцелярію суду подано пояснення, які прийнято судом.

17 травня 2019 року представником позивача через канцелярію суду подано заперечення на пояснення третьої особи, яке прийнято судом.

17 травня 2019 року третьою особою через канцелярію суду подано заяву про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, яку прийнято судом.

17 травня 2019 року представниками позивача, відповідача та третьою особою через канцелярію суду подано клопотання про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження, яке прийнято судом.

23 травня 2019 року представником відповідача через канцелярію суду подано копії матеріалів виконавчого провадження, які прийнято судом.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачем належним чином виконано рішення суду в частині надання інформації на запит ОСОБА_1 про отримання публічної інформації від 28.10.2015 року у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, вважав його необґрунтованим та безпідставним.

Третя особа просив у задоволенні позову відмовити.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2017 року було задоволено позов ОСОБА_1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління та визнано протиправною бездіяльність Київського квартирно - експлуатаційного управління Міністерства оборони України щодо ненадання інформації на запит ОСОБА_1 про отримання публічної інформації від 28.10.2015 року у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2017 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов`язання Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України надати достовірну, повну та точну інформацію на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 28 жовтня 2015 року згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації» - скасовано та прийнято в цій частині нове рішення. Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України вирішити питання про надання достовірної, повної та точної інформації на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 28 жовтня 2015 року згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації». В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2017 року залишено без змін.

10 серпня 2017 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист у справі №826/25369/15, який пред`явлено для примусового виконання до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

05 березня 2018 року старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києва Браташовою В.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55926913 з виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2017 року про надання достовірної, повної та точної інформації на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 28 жовтня 2015 року згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації» №826/25369/15.

ОСОБА_1 у запиті від 28 жовтня 2015 року до Київського квартирно-експлуатаційного управління, який був предметом розгляду у справі №826/25369/15, просив отримати публічну інформацію - список осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень за формою згідно з додатком 11 до Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України №737 від 30 листопада 2011 року.

На думку позивача, третя особа звертався за отриманням документів, які містять персональні дані фізичних осіб.

Київським квартирно-експлуатаційним управлінням листом за вих. №303/25-4988 від 15 серпня 2018 року було надано ОСОБА_1 список осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень з додатком 11 до Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України 30 листопада 2011 року №737, із знеособленням персональних даних осіб, що перебувають у списку, відповідно до Закону України «Про захист персональних даних».

Про вказані дії позивачем було повідомлено відповідача, однак не було враховано останнім та не було прийнято в якості фактичного виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду.

Київське квартирно-експлуатаційне управління звернулось до Київського апеляційного адміністративного суду із клопотанням про роз`яснення порядку виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2017 року у справі №826/25369/15, зокрема в частині відкриття відомостей, що становлять публічні дані.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у задоволенні клопотання Київського квартирно-експлуатаційного управління було відмовлено.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 29 січня 2019 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження.

У мотивувальній частині вищевказаної ухвали вказано: «… в аспекті питання надання запитуваної ОСОБА_1 крізь призму Закону України «Про захист персональних даних» слід зауважити, що відповідно до резолютивної частини згаданого судового рішення відповідача зобов`язано надати відповідну інформацію згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації». Своєю чергою, частина 10-1 цього Закону чітко визначає умови надання публічної інформації, що містить персональні дані фізичної особи».

На думку позивача, такий висновок Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у своїй ухвалі свідчить про правильність дій позивача, у зв`язку з чим 17 січня 2019 року він звернувся з повідомленням про дані обставини до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Однак, за результатами ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №55926913, Київським квартирно-експлуатаційним управлінням було встановлено, що станом на 20 лютого 2019 року в матеріалах виконавчого провадження №55926913 відсутня будь-яка інформація про розгляд питання щодо закінчення виконавчого провадження. Постанова про закінчення виконавчого провадження винесена не була.

Вважаючи бездіяльність відповідача, яка полягає у нерозгляді питання про закінчення виконавчого провадження у строки, передбачені ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Частиною перша статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 19 Конституції України зобов`язує орган влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Надаючи тлумачення наведеному визначенню, суд враховує судову практику застосування адміністративними судами положень Закону України "Про доступ до публічної інформації", зазначену у довідці Вищого адміністративного суду України про вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 01.06.2013, згідно з якою можна виокремити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень.

У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 13 Закону №2939 розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, серед іншого, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Статтею 19 Закону №2939 визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (частина перша). Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (частина друга). Запит на інформацію має містити: - ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; - загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; - підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі (частина п`ята).

Частиною першою статті 22 Закону №2939 визначено випадки, коли розпорядник інформації має право відмови в задоволенні запиту на інформацію, а саме:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч. 2 ст. 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Згідно з частиною четвертою статті 22 Закону №2939 у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Пунктом 2.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 року №737 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.01.2012 року № 24/203378 передбачено, що облік військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у квартирно-експлуатаційних органах, військових частинах та гарнізонах. Узагальнені списки осіб, що перебувають на обліку, всіх військових частин знаходяться у ГКЕУ ЗС України.

З доданого до матеріалів справи Списку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень по гарнізону міста Київ на 28 жовтня 2015 року, останній не містить у відповідних колонках заповнення за встановленою формою - прізвище, ім`я, по-батькові військовослужбовця та членів його сім`ї, які перебувають разом з ним на обліку.

На думку позивача, персональні дані осіб, які перебувають у списку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилим приміщенням, підлягають знеособленню, відповідно до положень Закону України «Про захист персональних даних», у зв`язку з чим, надання відповідного списку третій особі саме у такому вигляді вважає належним виконанням виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2017 року у справі №826/25369/15.

На підставі цього позивач вважає бездіяльність відповідача, яка полягає у нерозгляді питання щодо закінчення виконавчого провадження , протиправною.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно з ст. 11 Закон України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-XII (далі - Закон №2657-XII) інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Відповідно до ст.ст. 20, 21 Закону №2657-XII будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом.

Правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних регулюються Законом України "Про захист персональних даних" від 01.06.2010 №2297-VI (далі - Закон №2297-VI).

Відповідно до ст. 5 Закону №2297-VI об`єктами захисту є персональні дані. Персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою. Не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Персональні дані, зазначені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, оформленій за формою і в порядку, встановленими Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", не належать до інформації з обмеженим доступом, крім відомостей, визначених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції". Не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна, крім випадків, передбачених статтею 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Законом може бути заборонено віднесення інших відомостей, що є персональними даними, до інформації з обмеженим доступом.

Виходячи з норм Закону №2939-VI, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами і на будь-яких носіях та знаходилась у володінні розпорядника на момент звернення особи з запитом.

Системний аналіз визначення публічної інформації, наведеного у Законі №2939-VI, у взаємозв`язку з положеннями статті 13 Закону №2297-VI, якими передбачено перелік розпорядників публічної інформації, дає підстави для висновку, що інформація стосовно використання бюджетних коштів юридичними особами, які фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, є публічною.

За загальним правилом публічна інформація є відкритою. Винятки з цього правила встановлені, серед іншого, статтею 6 Закону №2939-VI та статтею 21 Закону №2657-XII, які відносять інформацію про фізичну особу (персональні дані) до конфіденційної, яка, у свою чергу, є інформацією з обмеженим доступом, що може бути поширена виключно за згодою особи.

Перелік відомостей, що є інформацією про фізичну особу (персональними даними), визначений законодавством, зокрема, частиною 2 статті 21 Закону №2657-XII та Законом №2297-VI і не є вичерпним та може доповнюватись шляхом прийняття нових нормативно-правових актів.

Однак, частиною 3 статті 5 Закону № 2297-VI визначено, що до такої інформації не може бути віднесена інформація про отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна, крім випадків, передбачених статтею 6 Закону №2657-XII.

Частина 5 статті 6 №2657-XII також встановлює заборону обмеження доступу до інформації про розпорядження бюджетними коштами, зокрема, до інформації про прізвища, імена, по батькові фізичних осіб, які отримали ці кошти за винятком випадків коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 815/623/16.

Статтею 6 даного Закону України "Про доступ до публічної інформації" надано визначення поняття «публічна інформація з обмеженим доступом», відповідно до якої інформацією з обмеженим доступом є:

1) конфіденційна інформація;

2) таємна інформація;

3) службова інформація.

Відповідно до ст.7 Закону, конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону. Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 року по справі №1-9/2012 до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Разом з тим, ні даним Рішенням, ні Конституцією України, ні Законами України «Про доступ до публічної інформації» та «Про інформацію», не віднесено до конфіденційної інформацію про прізвище, ім`я, по-батькові особи.

При цьому, як вбачається із запиту на надання публічної інформації, третьою особою не порушувалося питання про надання відповідачем даних про національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреси, дати і місця народження осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, а він просив надати лише перелік цих осіб.

Більш того, відповідно до ч.5 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Тобто, законодавцем даною нормою, фактично, закріплено виключення інформації, доступ до якої не може бути обмежено.

Таким чином, запитувана третьою особою інформація не є конфіденційною, а отже й не може бути обмежена в доступі, у зв`язку з чим надання позивачем третій особі списку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень із знеособленням персональних даних осіб не є належним виконанням рішення суду.

Оскільки постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2017 року фактично не виконана, відсутні підстави для прийняття рішення щодо закінчення виконавчого провадження на підставі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Твердження позивача про те, що ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 29 січня 2019 року підтверджено правильність дій позивача в частині знеособленням персональних даних осіб є безпідставним, оскільки будь-яка інформація на підтвердження правильності дій позивача у вищевказаній ухвалі не міститься, а лише зазначено про те, що умови надання публічної інформації, що містить персональні дані фізичної особи визначає частина 10-1 Закону України «Про захист персональних даних».

Крім того, суд зауважує, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року дії Київського квартирно-експлуатаційного управління щодо надання неповної інформації на письмовий запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 03.09.2018 згідно з вимогами Закону України «Про доступ до публічної інформації» визнано протиправними та зобов`язано Київське квартирно-експлуатаційне управління надати ОСОБА_1 на його запит від 03.09.2018 року (який є аналогічним за змістом запиту від 28 жовтня 2015 року) достовірний, повний та точний Список осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, за формою згідно з додатком 11 до Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями станом на 1 січня 2018 року (без зазначення персональних даних, окрім прізвища, ім`я та по батькові).

Дане рішення Окружного адміністративного суду міста Києва постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2019 року залишено без змін.

Згідно з частиною першою статті 9, статтею 72, частинами першою, другою, п`ятою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов Київського квартирно-експлуатаційного управління до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії є таким, що не підлягає задоволенню повністю.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 72-77, 90, 134, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову Київського квартирно-експлуатаційного управління (, місцезнаходження: 03186, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 30) до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (, місцезнаходження: 03036, місто Київ, проспект Повітрофлотський, 76-А) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко