Справа № 240/12452/19
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

15 січня 2020 року м. Житомир справа № 240/12452/19

категорія 111060000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Черняхович І.Е., перевіривши дотримання вимог законодавства при подачі позовної заяви Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування вимоги і рішення,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 20 грудня 2019 року звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) від 27.09.2019 №Ф-;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС в Житомирській області від 27.09.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Перевіривши матеріали позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та додані до неї документи на відповідність їх вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а також перевіривши чи подано зазначений позов у строк, встановлений законом, суд виніс ухвалу від 26 грудня 2019 року, якою позовну заяву залишив без руху, а позивачу встановив строку для усунення недоліків шляхом надання до суду:

- клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску;

- належним чином завірених копій (в 2-х екземплярах): відповіді ГУ ДПС у Житомирській області від 25.09.2019 року за вих.№791/14/96-30-33-94 на заперечення ФОП ОСОБА_1 "; повідомлення ГУ ДФС у Житомирській області "№890/14/06-30-3305 від 27.09.2019 року про направлення податкових повідомлень-рішень; листа-повідомлення №11-10/19 від 11.10.2019 року ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Житомирській області; вимоги ГУ ДПС у Житомирській області від 11 листопада 2019 року №Ф-22268-54; договору поставки № 3 від 01 вересня 2017 року, які зазначені як додатки до позовної заяви, а також їх копії, завірених належним чином (для відповідача).

09 січня 2020 року до відділу документального забезпечення суду від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали від 26.12.2019 надійшли належним чином завірені копії відповіді ГУ ДПС у Житомирській області від 25.09.2019 року за вих.№791/14/96-30-33-94 на заперечення ФОП ОСОБА_1 ", повідомлення ГУ ДФС у Житомирській області "№890/14/06-30-3305 від 27.09.2019 року про направлення податкових повідомлень-рішень, листа-повідомлення №11-10/19 від 11.10.2019 року ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Житомирській області, вимоги ГУ ДПС у Житомирській області від 11 листопада 2019 року №Ф-22268-54, договору поставки № 3 від 01 вересня 2017 року, а також заява про поновлення пропущеного строку на звернення до суду.

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що позивач пропустила строк на звернення до суду з поважних причин, оскільки намагалась відновити свої порушені права шляхом досудового врегулювання даного спору, звернувшись 11.10.2019 зі скаргою до Державної фіскальної служби України. При цьому, рішення Державної податкової служби України від 13.11.2019 №9332/6/93-00-08-06-01 за наслідками розгляду своєї скарги позивач отримала 16.11.2019, та зазначає, що саме з цього моменту їй стало остаточно зрозуміло, що її права порушені та потребують захисту в судовому порядку. Також в підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач зазначає, що для звернення до суду їй необхідно було зібрати докази та звернутися за правовою допомогою, що було для неї складно, оскільки вона проживає у маленькому селі. У зв`язку з цим договір про надання правової допомоги №27/19 між нею та її представником був укладений лише 27 листопада 2019 року. Вказане, на переконання позивача, свідчить про поважність причин пропуску нею строку звернення до суду.

Розглянувши вказану заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду, суд встановив наступне.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

При цьому, процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Разом з тим, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Як вбачається з позовної заяви, предметом спірних правовідносин є оскарження вимоги Головного управління ДПС Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) від 27.09.2019 №Ф- з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та рішення Головного управління ДПС в Житомирській області від 27.09.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Згідно преамбули Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI) цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), за положеннями пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Дія Закону №2464-VI поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 цього Закону).

Згідно з положеннями частини другої статті 2 Закону № 2464-VI, виключно цим Законом визначаються зокрема принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відтак, облік платників єдиного внеску, їх права та обов`язки, порядок нарахування, обчислення і строки сплати єдиного внеску, його розмір, повноваження органів доходів і зборів, а також відповідальність за порушення законодавства про збір та облік єдиного внеску визначає виключно Закон № 2464-VI.

В силу вимог пункту 4 частини першої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску має право: оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.

Згідно абзацами 1, 2, 4 частини чотирнадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску. Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення. Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів.

Положеннями абзаців 5-7, 9 частини четвертої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску. У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Отже, вказаними положеннями визначений порядок дій платника в частині непогодження із отриманим рішенням про нарахування пені та застосування штрафів чи вимоги про сплату боргу, яким є адміністративний чи судовий вид оскарження.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 31.01.2019 у справі №802/983/18-а та від 17.07.2019 у справі №0740/1050/18.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що згідно з положеннями статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" для звернення до суду з позовом щодо оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування чи рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску встановлюється десятиденний строк, який обчислюється з дня, наступного за днем отримання особою вказаної вимоги про сплату боргу (недоїмки) чи рішення.

Однак, у випадку якщо, особа скористалась процедурою досудового врегулювання спору та звернулась до відповідного органу доходів і зборів із скаргою на винесену вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування чи на прийняте рішення про застосування штрафних санкцій, десятиденний строк на звернення до суду обчислюється з дня, наступного за днем отримання платником єдиного внеску рішення органу доходів і зборів, прийнятого за наслідком розгляду його скарги.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, вимогу Головного управління ДФС у Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) від 27.09.2019 №Ф- та рішення від 27.09.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску фізична особа-підприємець ОСОБА_1 отримала 03 жовтня 2019 року.

Судом також встановлено, що позивач скористалась процедурою адміністративного оскарження вимоги від 27.09.2019 №Ф- та рішення від 27.09.2019 № про застосування штрафних санкцій та 11.10.2019 звернулася з відповідною скаргою до Державної податкової служби України.

Однак, розглянувши скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Державна податкова служба України рішенням від 13.11.2019 №9332/6/93-00-08-06-01 скаргу позивача залишила без задоволення, а вимогу від 27.09.2019 №Ф- та рішення від 27.09.2019 № - залишила без змін.

Вказане рішення Державної податкової служби України від 13.11.2019 №9332/6/93-00-08-06-01 позивач отримала 16.11.2019, що підтверджується нею в позовній заяві.

Таким чином, з огляду на положення КАС України та статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" процесуальний строк на звернення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з даним позовом до суду почався для позивача 17.11.2019 (з дати наступної за днем отримання нею рішення Державної податкової служби України від 13.11.2019 №9332/6/93-00-08-06-01 за результатами розгляду її скарги).

Проте із даним позовом позивач звернулась лише 20 грудня 2019 року, що підтверджується датою, зазначеною на реєстраційному штампі суду.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 пропущено встановлений Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" 10-денний строк звернення до суду для оскарження вимоги Головного управління ДФС у Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) від 27.09.2019 №Ф- та рішення від 27.09.2019 № про застосування штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Частиною 1 ст. 121 КАС України закріплено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Розглянувши заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 09.01.2020 про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду, суд встановив, що позивачем не заперечується те, що позов поданий нею з пропуском встановлених законодавством строків.

Разом з тим, поважність причин пропуску строку звернення до суду позивач обґрунтовує тим, що для звернення до суду їй необхідно було зібрати докази та звернутися за правовою допомогою, що було для неї складно, оскільки вона проживає у маленькому селі, у зв`язку з цим договір про надання правової допомоги №27/19 між нею та її представником був укладений лише 27 листопада 2019 року.

З даного приводу суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Однак, суд вважає, що поважність причин пропуску строку звернення до суду не може бути пов`язана з тим, що внаслідок проживання позивача маленькому селі позивач змогла укласти договір про надання правової допомоги з представником лише 27 листопада 2019 року, оскільки така обставина не пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для подання позову до суду.

Крім того, суд наголошує, що навіть з моменту укладення між позивачем та її представником договору від 27.11.2019 №27/19 про надання правової допомоги до моменту звернення з даним позовом до суду (20.12.2019) пройшов термін, що перевищує десятиденний строк звернення до суду.

Враховуючи викладене, судом не встановлено наявності поважних причин, за яких позивач не міг звернутися до адміністративного суду в межах передбаченого законом строкую. Будь-яких істотних і вагомих причин пропуску строку на звернення до суду, які б непереборно перешкоджали позивачу звернутись до суду або надавали б суду підстави обчислювати строк звернення до суду з іншої дати ніж з 17.11.2019 та вважати строк звернення до суду не пропущеним або пропущеним, але з поважних причин, ні позовна заява, ні додані до неї матеріали, а ні заява про поновлення пропущеного строку - не містять.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено поважність причин пропуску строку звернення до суду, а тому заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про поновлення вказаних строків задоволенню не підлягає.

При вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду суд також враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, у справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії" Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Справі "Пономарьов проти України" Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Круз проти Польщі" виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 123 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення (ч. 5, 6 ст. 169 КАС України).

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Беручи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області слід повернути позивачу.

Керуючись статтями 123, 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування вимоги і рішення - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду, у строк та в порядку, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.Е.Черняхович