Справа № 160/5600/19
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2020 року м. Дніпросправа № 160/5600/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.08.2019р. у справі №160/5600/19
за позовом:ОСОБА_1
до: третя особа про:Головного управління ДФС у Дніпропетровській області Новомосковський міськрайонний територіальний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

11.06.2019р. ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДФС у Дніпропетровській області), третя особа Новомосковський міськрайонний територіальний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, судом першої інстанції позов зареєстровано 16.06.2019р. / а.с. 6-10/.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2019р. за вищезазначеним позовом відкрито провадження в адміністративній справі №160/5600/19 та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження /а.с. 3/.

Позивач, посилаючись у адміністративному позові, на те, що він з квітня 2006р. зареєстрований як фізична особа-підприємець, 23.05.2019р. ним було отримано постанову за виконавчим провадженням №59098410 від 15.05.2019р., щодо сплати заборгованості за податковою вимогою відповідача №Ф-14726-53у від 15.11.2018р. про застосування штрафних санкцій у розмірі 15819,54 грн. за несплату ним ЄСВ у встановленому порядку, та 03.06.2019р. отримав ще вимогу №Ф-14726-53 від 20.02.2019р. у розмірі 18276,72грн., але він не згоден з вимогами, оскільки не зрозуміло яким чином відповідачем сформовано сума недоїмки, ним не було отримано жодного рішення щодо нарахування суми штрафів за несплату ЄСВ, крім цього зазначив , що відносно нього не проводились ні які перевірки, та зазначив проте, що 23.05.2019р. звернувся до державного реєстратора щодо припинення діяльності. Також позивач зазначив, що з оскаржуваних вимог відповідача не зрозуміло на підставі чого було нараховано вказану суму недоїмки, як проводився розрахунок та за який період було здійснене вказане нарахування. Тому просив суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу відповідача №Ф-14726-53у від 15.11.2018р. про нарахування недоїмки (штрафних санкцій) у розмірі 15819,54грн. та скасувати податкову вимогу відповідача №Ф-14726-53 від 20.02.2019р. про нарахування недоїмки (штрафних санкцій) у розмірі 18276,72грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.08.2019р. у справі №160/5600/19 у задоволенні адміністративного позову відмовлено / а.с. 40-42/.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 27.08.2019р. подав апеляційну скаргу /а.с. 47-51/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було з`ясовано усі обставини справи, які мали значення для її вирішення, та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 27.08.2019р. у справі та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Адміністративна справа №160/5600/19, разом з вищезазначеною апеляційною скаргою, надійшли до суду апеляційної інстанції 30.09.2019р. / а.с. 46/

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.10.2019р. у справі №160/5600/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.08.2019р. у справі №160/5600/19 /а.с. 55/, та ухвалою від 08.102019р. апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження призначено на 12.11.2019р. / а.с. 56/, про що судом у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб було повідомлено учасників справи / а.с. 57/.

07.11.2019р. до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання позивача - ОСОБА_1 , у справі № 160/5600/19 /а.с. 60/, у якому він просить суду розглянути справу № 160/5600/19 у судовому засіданні за його участю.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.11.2019р. у справі №160/5600/19 призначено сраву за пеляційною скаргою ОСОБА_1 . На рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.08.2019р. у справі №160/5600/19 до апеляційного розгляду у судовому засіданні о 14год. 30 хв. 10.12.2019р. /а.с. 66/, про що судом у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб було повідомлено учасників справи / а.с. 70,72,73/.

Відповідачем було надано суду письмове клопотання про розгляд справи у відсутність його представника / а.с. 74/.

У подальшому апеляційний розгляд справи у судовому засіданні було перенесено на 15-00 годин 14.01.2020р. /а.с. 79/, про що судом у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб було повідомлено учасників справи / а.с. 80-84/.

Позивач у судовому засіданні підтримав доводи викладені у апеляційні скарзі та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції від 27.08.2019р. скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні позивача, перевіривши у судовому засіданні доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду цієї адміністративної справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрован суб`єктом підприємницької діяльності-фізичною особою 21.04.2006р., про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис №0001889, як фізична-особа підприємець перебував на обліку у відповідача, є платником ЄСВ, перебував на загальній системі оподаткування та припинив підприємницьку діяльність 23.05.2019р. /а.с. 18/, при цьому необхідно зазначити, що ці обставини не заперечувались учасниками справи під час її розгляду судом.

Відповідачем у справі на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів та відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» 15.11.2018р. було сформовано та виставлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14726-53у на загальну суму недоїмки 15819,54 грн. / а.с. 19/ та 20.02.2019р. на підставі цих даних було сформовано та виставлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1472-53 на загальну суму недоїмки 18276,72 грн. / а.с. 20/, і саме ці вимоги є предметом оскарження у цій адміністративній справі.

Спірні відносини, що виникли між сторонами у справі, з приводу наявності підстав для нарахування податковим органом позивачу недоїмки (боргу) по сплаті ЄСВ, врегульовано Законом України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ( далі - Закон), який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Аналіз положень вищезазначеного Закону дає можливість зробити висновок про те, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування ( п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону), які зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок ( п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону), при цьому, відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону, сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) .

Пунктом 2 с. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За приписами частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Частиною 12 статті 9 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена Наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015р. (у редакції наказу Міністерства фінансів України №469 від 04.05.2018р.) та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015р. за № 508/26953 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Інструкція).

Так п. 1 пункту 1 розділу VI Інструкції передбачено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення, та у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою ( п. 2 розділу VI Інструкції).

Відповідно до п. 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується (пункт 13 розділу VII Інструкції , ч. 16 статті 25 Закону).

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, та приймаючи до уваги, що позивач у справі зареєстрован суб`єктом підприємницької діяльності-фізичною особою 21.04.2006р., заяву про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за його рішенням до державного реєстратора подав 23.05.2019р. /а.с. 18/, що свідчить про те, що на момент прийняття відповідачем у справі спірного рішення мала статус фізичної особи-підприємця та повинен був сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі та строки визначені Законом незважаючи на те, отримував він чи ні дохід від підприємницької діяльності, тому судом не може бути прийнято до уваги, в якості обґрунтування протиправності винесення оскаржуваних вимог, посилання позивача на те, що жодних перевірок відносно нього не проводилось.

Щодо визначеної спірними рішеннями відповідача суми недоїмки ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 15819,54 грн. / а.с. 19/ та суми недоїмки ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 18276, 72грн. /а.с. 20/, то під час розгляд справи відповідачем на обґрунтування цієї суми надано інтегровану картку платника податку ОСОБА_1 за 2018-2019р. у якій відображені всі несплачені позивачем суми єдиного внеску / а.с. а.с. 34-36/.

Отже вищенаведене свідчить про те, що відповідач у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень , під час прийняття вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14726-53у від 15.11.2018р. та №Ф-14726-53 від 20.02.2019р, діяв у межах повноважень та у спосіб, які визначені чинним законодавством, що свідчить про відсутність підстав для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень, та як наслідок про недоведеність та необґрунтованість заявлених позивачем у справі позовних вимог.

Щодо посилань позивача у адміністративному позові та у апеляційній скарзі, на те що відповідачем не призначалась перевірка та не проводилась відносно нього, а отже підстав для винесення оскаржуваних вимог у позивача не було, як на підставу протиправності прийнятих відповідачем вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14726-53у від 15.11.2018р. та №Ф-14726-53 від 20.02.2019р, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується, у тому числі на підставі даних інформаційної системи фіскального органу, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску, не сплаченого у строки. .

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про відмову позивачу у задоволенні адміністративного позову задоволення, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 27.08.2019р. у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи, та незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 310,315,316,321,322 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.08.2019р. у справі №160/5600/19 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у строки та в порядку, які встановлені ст.ст. 329,331 КАС України.

Повний текст виготовлено та підписано - 17.01.2020р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова