Справа № 200/14113/19-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2020 р. Справа№200/14113/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні без повідомлення сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ),

до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (, 87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Миру, 70)

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання протиправними дії відповідача щодо прийняття рішення від 20 серпня 2019 року про відмову у призначенні допомоги, зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення виплати щомісячної компенсації позивачу за період з 1 січня 2005 року по 21 травня 2010 року та з червня 2010 року по листопад 2017 року, як фізичній особа, яка надавала соціальні послуги своїм батькам, особам похилого віку, які потребували постійного стороннього догляду, з урахуванням рішень Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області по справі № 263 /14766/17 провадження 2-о /263/18/2018, та по справі № 263/8168/18 провадження №2-о/263/530/2018, зобов`язання призначити виплату відповідної допомоги згідно з рішеннями суду та зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити збір до солідарної системи обов`язкового соціального страхування за ОСОБА_1 за період з 1 січня 2005 року по 21 травня 2010 року та з червня 2010 року по листопад 2017 року, згідно з рішеннями суду.

Ухвалою від 6 грудня 2019 року суд залишив без руху позовну заяву позивача та надав десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення виявлених судом недоліків.

17 грудня 2019 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій виконав вимоги ухвали суду від 6 грудня 2019 року, чим усунув її недоліки. Зокрема, позивачем визнано недоцільним залучення третьої особи по справі та доповнено позовні вимоги наступною вимогою: «Скасувати рішення Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради Донецької області від 20 серпня 2019 року, яким відмовлено у призначенні допомоги ОСОБА_1 за зверненням ОСОБА_1 від 11 травня 2019 року».

Ухвалою суду від 18 грудня 2019 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 200/14113/19-а за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив у призначенні компенсації зазначивши, що оскільки рішеннями Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області встановлений юридичний факт здійснення позивачем постійного догляду за її престарілими батьками, то у Департаменту виник обов`язок призначити та виплатити відповідну компенсацію.

Відповідач надіслав на адресу суду відзив, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог позивача та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Мотивуючи вимоги поданих заперечень відповідач зазначив, що при прийнятті оскаржуваного рішення департамент керувався чинним законодавством та за відсутності надання позивачем визначених Порядком № 558 документів правомірно відмовив в призначенні компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги на її звернення від 11 травня 2019 року. Крім того, відповідач зауважив, що згідно з пунктом 12 Порядку № 558 суми компенсації, не одержані своєчасно фізичною особою, яка надає соціальні послуги, виплачуються за минулий час, але не більше як за 12 місяців, що передують зверненню за їх одержанням. Водночас, нормами чинного законодавства не передбачено жодних обставин, на підставі яких позивач через 14 років могла б звернутися за компенсацією до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення. До того ж, відповідач наголошував, що оскільки позивач та її батьки не звернулися у визначеному законодавством порядку для отримання відповідної компенсації, то на теперішній час відсутні підстави для нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 13 лютого 2001 року Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, РНОКПП НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 9 лютого 2018 року встановлено факт догляду ОСОБА_1 за період з червня 2010 року по листопад 2017 року за престарілою матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно зазначеного рішення, даний факт було встановлено з метою призначення позивачу пенсії та встановлення даного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 грудня 2018 року встановлено факт догляду ОСОБА_1 за період з 1 січня 2004 року по 21 травня 2010 року за престарілим батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року в адміністративній справі № 263/13934/18 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії було відмовлено.

Вирішуючи адміністративну справу № 263/13934/18 судом, зокрема, було встановлено, що ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про призначення та виплати щомісячної компенсації за період з 1 січня 2004 року по 21 травня 2010 року та з червня 2010 року по листопад 2017 року, як фізичній особі, яка надавала соціальні послуги своїм батькам, особам похилого віку, які потребували постійного стороннього догляду згідно з рішеннями суду, про нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України за період з 1 січня 2004 року по 21 травня 2010 року та з червня 2010 року по листопад 2017 року не зверталась. Вказане, на думку суду, свідчило про те, що позивачем не дотримано приписів пункту 5 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги. Тому, суд дійшов висновку, що підставою для сплати єдиного внеску у структурного підрозділу з питань соціального захисту населення було б те, що ОСОБА_1 отримувала компенсацію, оскільки позивач її не отримувала, то у департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради не було жодних законних підстав для нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України за ОСОБА_1 за спірний період.

Відповідно до положень частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З трудової книжки позивача від 12 вересня 1978 року вбачається, з 31 грудня 2003 року позивач припинила трудові відносини з Ремонтно-будівельним кооперативом «Ліміт» у зв`язку із закінченням строку договору. Записів про працевлаштування позивача після 31 грудня 2003 року матеріали справи не містять.

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5 від 5 листопада 2019 року вбачається сплата єдиного внеску підприємством Учбово-виробничий реабілітаційний центр «Зорі надії» Товариства інвалідів «Джерело надії» у червні-серпні 2001 року та січні-липні 2002 року та Департаментом соціального захисту населення Маріупольської ради у січні-березні 2018 року.

Як вбачається з наданих відповідачем матеріалів, 11травня 2019 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги.

Листом відповідача від 20 травня 2019 року вих. № 04.1411.14/1408 позивача поінформовано про необхідність надання документів, визначених Порядком призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 558.

Рішенням відповідача від 20 серпня 2019 року позивачу відмовлено в призначенні допомоги на її звернення від 11 травня 2019 року, оскільки протягом 3-х місяців з дня звернення не були надані документи згідно пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги», а саме:

1) Фізичною особою, яка надає соціальні послуги:

- висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що стан її здоров`я дозволяє постійно надавати соціальні послуги;

- заява про згоду надавати соціальні послуги;

- копія трудової книжки, а у разі її відсутності - письмове повідомлення особи із зазначенням інформації про відсутність трудової книжки та про останнє місце роботи чи отримання доходів;

- заява про надання згоди на проведення перевірки даних про доходи особи з використанням відомостей Державного реєстру фізичних осіб-платників податків;

2) Особою, яка потребує надання соціальних послуг:

- заява про необхідність надання соціальних послуг;

- паспорт або інший документ, що посвідчує особу;

- висновок лікарсько-консультаційної комісії про необхідність постійного стороннього догляду та нездатність до самообслуговування.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням та вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Пунктом 14 частини першої статті 11 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон № 1058-IV) передбачено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або за престарілим, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства.

Стаж обчислюється на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу, які надаються відділом персоніфікованого обліку Пенсійного фонду.

До 1 січня 2005 року час догляду за названою категорією осіб зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених чинним раніше законодавством.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» від 29 квітня 2004 року № 558 (надалі - Порядок № 558) непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, котрих обслуговують соціальні служби), призначається щомісячна компенсаційна виплата.

При зарахуванні до страхового стажу періоду догляду за інвалідом І групи та престарілим до управління Пенсійного фонду України надається довідка управління праці та соціального захисту населення, яка підтверджує отримання щомісячної компенсаційної виплати за яку сплачені страхові внески.

У разі, якщо до січня 2004 року непрацююча працездатна особа доглядала за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребував постійного стороннього догляду, час догляду зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, незалежно від отримання допомоги або компенсації.

Періоди догляду за пенсіонерами зараховуються до страхового стажу на вказаних вище умовах при призначенні пенсій на загальних підставах.

З аналізу зазначених норм законодавства, суд доходить висновку, що однією з обов`язкових підстав для сплати відповідачем єдиного внеску за позивача є отримання позивачем компенсації відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 1 Порядку № 558, непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям - інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата.

Нормами пункту 5 наведеного Порядку зазначено, що компенсація призначається і виплачується структурним підрозділом з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради за місцем проживання, перебування особи, якій надаються соціальні послуги, з дня подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, та особою, яка їх потребує, заяв разом з документами, зазначеними у пункті 6 цього Порядку.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради видає заявнику розписку про прийняття заяв і документів із зазначенням дати їх прийняття.

Днем подання заяв для призначення компенсації вважається день реєстрації структурним підрозділом з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради заяв з необхідними документами.

Якщо заяви та документи надсилаються поштою, днем подання заяв для призначення компенсації вважається дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення.

У разі коли до заяв не додані всі необхідні документи, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради письмово протягом трьох днів повідомляє заявнику, які документи слід подати додатково. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців з дня одержання такого повідомлення, днем подання заяв вважатиметься день їх прийняття або відправлення.

Як встановлено судом раніше, позивачем у встановлені законодавством строки та порядку не було надано відповідачу необхідних документів для призначення компенсації.

Вказане свідчить про те, що позивачем не дотримано приписів пункту 5, 6 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги. Тому, суд доходить висновку щодо правомірності прийнятого відповідачем рішення від 20 серпня 2019 року.

Суд зазначає, що встановлення в судовому порядку факту догляду позивачем за її батьками у період з 1 січня 2005 року по 21 травня 2010 року та з червня 2010 року по листопад 2017 року не є підставою для зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити збір до солідарної системи обов`язкового соціального страхування за позивача за означені періоди, як вимагає позивача у позові. Оскільки нормами чинного законодавства визначено низку підстав для нарахування та сплати збору, а не тільки встановлення факту догляду. Суд погоджується із відповідачем, що нормами чинного законодавства не передбачено призначення компенсації за минулі періоди. Натомість, матеріали справи не містять доказів отримання позивачем відповідної компенсації у період з 1 січня 2005 року по 21 травня 2010 року та з червня 2010 року по листопад 2017 року та/або докази існування поважних підстав для не звернення позивача за отриманням відповідної компенсації у визначені періоди.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначена стаття визначає, як розподіляються обов`язки щодо доказування і подання доказів між особами, які беруть участь у справі, та передбачає активну роль суду у процесі доказування та спрямована на забезпечення повного з`ясування обставин у справі на основі поєднання принципів змагальності та офіційності.

Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов`язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Однак, презумпція винуватості не є абсолютною. Презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень-відповідача означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів. Отож застосування принципу презумпції винуватості суб`єкта владних повноважень не обумовлює його автоматично програшного становища у справі та не звільняє суд від обов`язку ухвалити справедливе і правосудне судове рішення.

Дослідивши наявні матеріали справи та подані заперечення відповідача, суд доходить висновку про необґрунтованість позовної заяви те не відповідність обставин, зазначених у позові, фактичним обставинам справи, встановлених судом. Тому, позов задоволенню не підлягає.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, з урахуванням наданих судом висновків, суд не вбачає протиправності в діях відповідача, отже, вимоги позивача є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 139 КАС України питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (, 87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Миру, 70) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 20 січня 2020 року. Повне судове рішення складено 20 січня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар