Справа № 540/1205/19
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/1205/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 року № Ф-6424-53 про нарахування позивачу єдиного соціального внеску на суму 1834,18 грн.;

- зобов`язати відповідача не нараховувати ОСОБА_1 єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у мінімальному розмірі одночасно як фізичній особі-підприємцю та, як адвокату.

Ухвалою від 19.06.2019 року у справі відкрите спрощене позовне провадження, учасникам надано строк для подання заяв по суті справи, судове засідання призначене на 16.07.2019 року о 10:00 год.

16.07.2019 року протокольною ухвалою розгляд справи відкладений на 01.08.2019 року для надання суду додаткових доказів по справі.

Ухвалою від 01.08.2019 року провадження у справі зупинене до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 520/3939/19 за позовом самозайнятої особи ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Ухвалою від 28.12.2019 року поновлено провадження у справі, судове засідання призначене на 14.01.2020 року о 09:30 год.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 17.09.2012 року здійснює адвокатську діяльність. Водночас, з 11.05.2006 року зареєстрований, як фізична особа-підприємець, основним видом економічної діяльності якої є діяльність у сфері права та є платником єдиного податку 3 групи і сплачує єдиний соціальний внесок відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у розмірі 920,00 грн./міс. (22 % від розміру мінімальної заробітної плати), що за період з 01.01.2019 року до 01.06.2019 року склало 3680,00 грн. 10.05.2019 року ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі позивачу виставлена податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6424-53, якою нарахований до сплати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 1834,18 грн. Позивач зазначає, що є самозайнятою особою та здійснює, як підприємницьку діяльність, так і незалежну професійну діяльність (адвоката). Податковий кодекс України передбачає обов`язок самозайнятих осіб стати на облік у контролюючому органі. Такий обов`язок передбачено, як у випадку коли особа здійснює підприємницьку діяльність, так і в разі здійснення незалежної професійної діяльності. ОСОБА_1 зауважує, що положення ПК України та Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачають, що діяльність адвоката підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, а доходи, отримані від здійснення такої діяльності підлягають оподаткування згідно ст. 178 ПК України лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як ФОП відповідно до вимог законодавства. Отже, здійснюючи підприємницьку діяльність за кодом КВЕД 69.10 - діяльність у сфері права та адвокатську діяльність, позивач займається одним і тим же видом підприємницької діяльності, відтак, не у нього не виникає обов`язку подання звітності як особи, що провадить незалежну професійну діяльність, адже у такому випадку буде подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно і подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства. Таким чином, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, позивач повинен перебувати на податковому обліку як ФОП з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, та вести єдиний податковий облік та сплату податків, саме як фізична особа-підприємець 3 групи єдиного податку за видом діяльності у сфері права (КВЕД 69.10). На підставі викладеного, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у відзиві заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступне. Відповідно до пп. 4 та 5 ч. 1 ст. 4 Закону України від 08.07.2010 року № 2664-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі фізичні особи-підприємці платники єдиного податку, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність. Відповідач відмічає, що якщо фізична особа-підприємець одночасно провадять незалежну професійну діяльність, то вони сплачують єдиний внесок у розмірі 22% бази нарахування, визначеної ст. 7 Закону № 2464, як фізичні особи-підприємці (залежно від обраної системи оподаткування) та як особи, які провадять незалежну професійну діяльність, в термін, встановлений абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 для зазначених категорій платників. Відповідно до положень Податкового кодексу, незалежна професійна діяльність визнається такою за умови, що особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб. Крім того, особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за відповідною ставкою. Тобто, адвокатська діяльність підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, а доходи, отримані від здійснення такої діяльності підлягають оподаткування згідно зі ст. 178 ПК України, у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства. Позивач зареєстрований, як фізична особа-підприємець 11.05.2006 року, а з 17.09.2012 року по теперішній час також особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, отже повинен був своєчасно та в повному обсязі нараховувати та сплачувати зобов`язання з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Згідно даних інтегрованої картки платника податку, станом на 02.05.2019 року позивачем не сплачено зобов`язання в повному обсязі, відтак борг становить 1834,18 грн., у зв`язку з чим контролюючим органом сформована та направлена позивачу податкова вимога про сплату боргу від 10.05.2019 року за №Ф-6424-53. Відповідно до платіжного доручення від 07.06.2019 року за № 52217128В сума боргу сплачена в повному обсязі. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

14.01.2020 року учасники справи заявили клопотання про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином, суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб від 05.07.2013 року Серії ААБ № 711914, ОСОБА_1 з 11.05.2006 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем з видом економічної діяльності діяльності у сфері права (свідоцтво № 000).

Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку від 25.01.2012 року Серії А №062726, суб`єкт господарювання ОСОБА_1 з видом господарської діяльності - 74.11.2 інша юридична діяльність, знаходиться на спрощеній системі оподаткуванні зі ставкою єдиного податку 5 %.

Відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 17.09.2012 року, виданого Херсонською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури на підставі рішення від 17.09.2012 року, ОСОБА_1 має право на зайняття адвокатською діяльністю.

10.05.2019 року ГУ ДФС в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі сформувало вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6424-53, відповідно до якої станом на 30.04.2019 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску складає 1834,18 грн.

Відповідачем надано суду облікову картку платника податку ОСОБА_1 за кодом класифікації доходів бюджету 71010000 (для фізичних осіб-підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність), відповідно до якої станом на 30.04.2019 року недоїмка складала 1834,18 грн.; після сплати 20.05.2019 року суми у розмірі 920,00 грн. сума недоїмки склала 914,18 грн.; після сплати 10.06.2019 року коштів у сумі 1834,18 грн., недоїмка відсутня.

Разом з тим, 26.07.2019 року ГУ ДФС у Херсонській області та ОСОБА_1 проведено звірення рахунків платника за період з 01.01.2018 року до 31.12.2018 року (акт № 1263-53) та з 01.01.2019 року до 26.07.2019 року (акт № 40161-53), відповідно до яких податковим органом станом на 26.07.2019 року зазначається від`ємне сальдо розрахунків (без урахування пені) у розмірі 1834,18 грн.

Позивач заперечує дані податкового органу, зазначаючи про відсутність податкового боргу, на підтвердження чого надав наступні документи.

Сплата позивачем єдиного внеску у 2018 році у розмірі 820,00 грн./міс. підтверджується квитанціями: від 18.01.2018 року № 0.0.942028895.1 (на суму 704,00 грн. за грудень 2017 року), від 13.02.2018 року № 0.0.962035450.1, від 13.03.2018 року №0.0.985001436.1, від 17.04.2018 року № 0.0..1, від 15.05.2018 року №0.0..1, від 13.06.2018 року № 0.0., від 18.07.2018 року №0.0..1, від 13.08.2018 року № 0.0..1, від 13.09.2018 року №0.0..1, від 18.10.2018 року № 0.0..1, від 13.11.2018 року №0.0..1, від 17.12.2018 року № 0.0..1, від 18.01.2019 року №0.0..1.

Крім того, позивачем надані копії квитанцій від 21.02.2019 року № 0.0..1, від 18.03.2019 року № 0.0..1, від 17.04.2019 року № 0.0..1, від 20.05.2019 року № 2 про сплату "ЄСВ для ФОП, у т.ч. спрощена система оподаткування" у сумі 920,00 грн. за січень, лютий, березень, квітень, відповідно.

Згідно з квитанцією від 07.06.2019 року № 90, позивач сплатив 1834,18 грн. з призначенням платежу "сплата єдиного внеску".

Надаючи оцінку законності формування відповідачем вимоги про сплату боргу від 10.05.2019 року № Ф-6424-53, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п.п. 19-1.1.2 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України контролюючі органи контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

За змістом п.п. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що Закон № 2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Позивач є платником єдиного внеску - фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, тобто є платником єдиного внеску в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 2464-VI облік осіб, зазначених, зокрема, у п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених, зокрема, у п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (ч. 2 ст. 5 Закону № 2464-VI).

Відповідно до ст. 5 Закону № 2464-VI та інших нормативно-правових актів розроблено Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 року № 1162, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03.12.2014 року за №1553/26330, (далі - Порядок № 1162), який є нормативно-правовим актом у розумінні ч. 3 ст. 117 Конституції України та джерелом права, яке застосовується судом, відповідно до ч. 2 ст. 7 КАС України.

Цим Порядком визначаються питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах Державної фіскальної служби України, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01.01.2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття/зняття з обліку платників єдиного внеску (п. 2 розділу І Порядку № 1162).

Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 (п. 3 розділу І Порядку № 1162).

Дані про взяття на облік платників єдиного внеску в порядку інформаційної взаємодії передаються державному реєстратору в день взяття їх на облік за місцезнаходженням чи місцем проживання із зазначенням: дати взяття на облік, найменування та коду за ЄДРПОУ контролюючого органу, в якому такого платника взято на облік, реєстраційного номера платника єдиного внеску (п. 3 розділу ІІ Порядку № 1162).

Взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб-підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 року № 755-IV (далі - Закон № 755-IV) (п. 4 розділу ІІ Порядку № 1162).

Суд встановив, що позивач як фізична особа-підприємець із 16.05.2006 року перебуває на обліку контролюючого органу як платник єдиного внеску, що підтверджується відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Розділом ІІІ Порядку № 1162 встановлено порядок взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755-IV.

Взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755-IV, контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1, заяви про взяття на облік платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою № 12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (п. 1 розділу ІІІ Порядку №1162).

Платники єдиного внеску, зазначені в п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, подають заяву за формою № 1-ЄСВ (додаток 1) протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності (п. 2 розділу ІІІ Порядку № 1162).

Платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755-IV, контролюючим органом наступного робочого дня з дня взяття на облік безоплатно надсилається (вручається) повідомлення про взяття їх на облік за формою № 2-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (п. 3 розділу ІІІ Порядку № 1162).

Із аналізу положень Порядку № 1162 слідує, що взяття контролюючим органом на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється виключно за заявою такої особи за формою № 1-ЄСВ. Взяття на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, контролюючим органом за власною ініціативою шляхом встановлення "ознаки незалежної професійної діяльності" Порядок №1162 не передбачає.

Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів того, що позивач після отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльності від 17.09.2012 року № 187, подав до контролюючого органу заяву за формою № 1-ЄСВ. Натомість, у 2018 році відповідач самостійно встановив позивачу, як фізичній особі-підприємцю, ознаку незалежної професійної діяльності до ІКП з КБК 71040000, що не узгоджується з нормами Порядку №1162, якими визначена процедура взяття на облік платників єдиного внеску.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 6, абз. 1, 2 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Також платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у п.п. 4 і 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464-VI є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Так, суд встановив, що позивач з 11.05.2006 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, а отже був зобов`язаний своєчасно нараховувати та сплачувати зобов`язання з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Дослідивши облікову картку особового рахунку зобов`язання позивача зі сплати єдиного внеску суд встановив, що станом на 21.01.2019 року за позивачем обліковувалася переплата у сумі 1685,97 грн.

Втім, 21.01.2019 року податковим органом нарахована до сплати сума єдиного соціального внеску у розмірі 4914,36 грн., у результаті чого у позивача виникла недоїмка зі сплати боргу в сумі 3228,39 грн.

З урахуванням здійсненої позивачем оплати ЄСВ за січень, лютий 2019 року, а також сплати 28.03.2019 року суми у розмірі 1388,39 грн., ОСОБА_1 остаточно погасив існуючу недоїмку з ЄСВ.

Втім, 19.04.2019 року податковий орган нарахував позивачу до сплати 2754,18 грн. з єдиного внеску, у результаті чого, з врахуванням існуючої переплати, у ОСОБА_1 виникла недоїмка у сумі 1834,18 грн.

Крім того, ОСОБА_1 надав суду докази того, що за період з грудня 2017 року до травня 2019 року щомісячно сплачував зобов`язання з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як фізична особа-підприємець.

Щодо внесення відомостей про платника єдиного внеску до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI визначено, що Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування- організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

Державний реєстр створюється, зокрема, для ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації (ч. 1 ст. 16 Закону № 2464-VI).

Державний реєстр складається з реєстру страхувальників і реєстру застрахованих осіб (ч. 2 ст. 16 Закону № 2464-VI).

Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (абз. 2 ч. 3 ст. 16 Закону № 2464-VI).

Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування (абз. 3 ч. 1 ст. 20 Закону № 2464-VI).

Відомості про фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами (абз. 3 ч. 2 ст. 20 Закону № 2464-VI).

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року №10-1, затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Положення №10-1), яке відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.

З метою забезпечення обробки інформації в Реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки (п. 1 розділу ІІІ Положення № 10-1).

Облікова картка відкривається у разі, зокрема, надходження у складі звітності відомостей про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; в інших випадках, передбачених Законом (п. 2 розділу ІІІ Положення № 10-1).

До облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Із форми витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (додаток 8 до Положення № 10-1, п. 6 розділу V) вбачається, що до відомостей, які містить цей витяг, віднесено й відомості щодо статусу застрахованої особи, серед типів якого нормотворець визначає фізичну особу-підприємця і самозайняту особу, під якою мається на увазі особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, що обумовлює висновок про те, що такого статусу застрахованої особи, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, Положення № 10-1 не визначає.

Системний аналіз норм Закону № 2464-VI та Положення № 10-1 дає підстави для висновку про відсутність у контролюючого органу повноважень за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи-підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення "ознаки незалежної професійної діяльності" та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Зважаючи на те, що позивач не перебуває на обліку платника єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітність як такий платник, суд дійшов висновку про безпідставне встановлення податковим органом позивачу, як платнику єдиного внеску фізичній особі-підприємцю, ознаки незалежної професійної діяльності та нарахування на цій підставі єдиного внеску.

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року № 435 (далі - Порядок № 435), визначає процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Державної фіскальної служби України, яка є центральним органом виконавчої влади, який реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів.

Пунктом 16 розділу IV "Формування звіту" Порядку № 435 передбачено, що фізичні особи-підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти (додаток 5).

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України в разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Пункт 16 розділу IV "Формування звіту" Порядку № 435 містить посилання на додаток 5 "Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску", розділом 6 якого визначені типи платника, серед яких окремо зазначено ФО - на загальній системі оподаткування, ФО - на спрощеній системі оподаткування, особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, членів фермерського господарства. Визначення окремого типу платника "фізичної особи-підприємця, яка має ознаку незалежної професійної діяльності" формою звіту не передбачено.

Отже, приписи п. 16 Порядку № 435 про обов`язок формування та подання звіту фізичною особою-підприємцем, яка має ознаку незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI. Особи, визначені цими пунктами, є окремими платниками єдиного внеску з певними особливостями їх обліку, різною базою нарахування єдиного внеску та порядку його сплати, а тому поєднання нормотворцем двох різних статусів платників єдиного внеску на рівні підзаконного нормативно-правового акта свідчить про невідповідність норм Порядку № 435 положенням Закону.

Таким чином, наявність колізії між приписами нормативно-правових актів різної юридичної сили - невідповідність між приписами закону та положеннями підзаконного нормативно-правового акта. За правилом колізійного принципу "lex superior derogate legi interior" нормативний акт вищої юридичної сили має пріоритет над нормативним актом нижчої юридичної сили. Тобто, положення закону за своєю юридичною силою превалюють над нормами підзаконних нормативно-правових актів.

Відтак, суд вважає, що статус фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності та, як наслідок, порядок обліку та сплати єдиного внеску такою особою Закон № 2464-VI не передбачає.

Доводи учасників справи щодо статусу та порядку взяття на облік платника єдиного внеску та перебування на обліку, які ґрунтуються на аналізі норм Податкового кодексу України та розробленого відповідно до нього Порядку № 1588, суд не враховує при вирішенні спірних правовідносин з огляду на положенням п. 1.3 ст. 1 ПК України, за якими цей Кодекс не регулює питання, зокрема, погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також положення ч. 2 ст. 2 Закону №2464-VI, згідно з якими виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Отже, контролюючий орган, дотримуючись принципів законності, повинен був врахувати, що хоча процедура щодо обліку платника єдиного внеску була встановлена нормативно-правовим актом, однак у частині визначення типів (видів) платників єдиного соціального внеску не відповідала Закону № 2464-VI, тому дії податкового органу у даному випадку є протиправними, оскільки відповідачем надано перевагу приписам нормативно-правовому акту, а не Закону.

Варто відмітити, що з урахуванням приписів Закону № 2464-VI, де не передбачено такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності), взяття на облік платника єдиного внеску з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб є безпідставним.

Вказана позиція відповідає висновкам Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, викладеним у рішенні від 02.09.2019 року у зразковій справі №520/3939/19, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 року № Ф-6424-53.

Разом з тим суд відмовляє позивачу у задоволенні вимог про зобов`язання відповідача не нараховувати ОСОБА_1 єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у мінімальному розмірі одночасно як фізичній особі-підприємцю та, як адвокату, оскільки, враховуючи приписи ст. ст. 2 та 5 КАС України, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які порушені та не здійснює захист права на майбутнє.

За змістом ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірності свого рішення про нарахування недоїмки, відтак суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 року № Ф-6424-53 з єдиного соціального внеску на суму 1834,18 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, 73026, м. Херсон, просп. Ушакова, 75).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кисильова О.Й.

кат. 111060000