Справа № 320/3295/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3295/19 Суддя (судді) першої інстанції: Харченко С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Губської Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради "Муніципальна варта" про визнання протиправними та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради відповідно до змісту якого просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 24.07.2018 № 329 «Про уповноваження посадових осіб Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Муніципальна варта» на складання протоколів про адміністративні правопорушення»;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 25.09.2018 № 501 «Про внесення змін в додаток до рішення Виконавчого комітету міської ради від 24.07.2018 № 329 «Про уповноваження посадових осіб Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Муніципальна варта» на складання протоколів про адміністративні правопорушення» шляхом викладення його в новій редакції».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року даний адміністративний позов було повернуто позивачу на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки останній звернувся з даним позовом після закінчення строків, установлених законом та причини викладені ним у клопотанні про поновлення процесуальних строків визнані судом не поважними.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд її скасувати та направити справу для продовження судового розгляду до суду першої інстанції.

На думку скаржника, спірна ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції 24 червня 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання протиправними та скасування рішень відповідача від 24.07.2018 № 329 «Про уповноваження посадових осіб Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Муніципальна варта» на складання протоколів про адміністративні правопорушення» та 25.09.2018 № 501 «Про внесення змін в додаток до рішення Виконавчого комітету міської ради від 24.07.2018 № 329 «Про уповноваження посадових осіб Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Муніципальна варта» на складання протоколів про адміністративні правопорушення» шляхом викладення його в новій редакції».

При цьому, у позовній заяві позивачем зазначається, що про оскаржувані рішення йому стало відомо після прийняття адміністративною комісією при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради відносно нього постанови № 168 від 05 квітня 2019 року про накладення адміністративного стягнення за ст. 152 КУпАП, яке полягає в тому, що 12 березня 2019 року близько 10 год. 30 хв. поблизу адреси м. Біла Церква, Сквирське шосе, 228 охоронцями КП БМР «Муніципальна варта» було ідентифіковано при вході в магазин «Електросоюз» переносну рекламну конструкцію «штендер», що є порушенням вимог п. 15.2.10 «Правил благоустрою території м.Біла Церква».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків, зокрема, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду та докази поважності пропуску строку звернення до суду.

На виконання вимог зазначеної ухвали позивачем було подано клопотання відповідно до змісту якого останній зазначає, що про порушення своїх прав оскаржуваними рішеннями відповідача він дізнався лише 05 квітня 2019 року, коли звернувся за правовою консультацією (копію якої додав до вказаного клопотання) у зв`язку з прийняттям відносно нього постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за результатом розгляду протоколу складеного третіми особами.

Приймаючи рішення про повернення позовної заяви суд першої інстанції виходив з того, що причини пропуску строку для звернення до суду з даним адміністративним позовом, вказані позивачем у клопотанні не є поважними, оскільки рішення відповідача від 24.07.2018 № 329 та 25.09.2018 № 501 перебували у вільному доступі, а відтак, суд вважає, що позивач не був позбавлений можливості ознайомитись з їх змістом ще у липні та вересні 2018 року., проте до Київського окружного адміністративного суду звернувся лише 24 червня 2019 року. При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що позивачем не обґрунтовано наявності обставин, що є об`єктивно непереборними та не залежать від його волевиявлення, а також/або пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного подання даного адміністративного позову.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що даний позов подано після закінчення строків, установлених законом у зв`язку з чим відповідно до вимог КАС України підлягає поверненню.

Переглядаючи справу за наявними доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення (ухвали) суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (п. 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абз. 7 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Приписами ст. 5 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Положеннями частини 1 та 2 ст.122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що вирішальним для визначення строків звернення до адміністративного суду є встановлення факту, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, про що останнім зазначено у постанові від 21 березня 2019 року у справі 826/5240/18 (адмін.провадження № К/9901/2222/19).

Як правильно було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, оскаржувані рішення відповідача є актами індивідуальної дії, оскільки застосовується до визначеного в цих рішеннях кола осіб, а саме посадових осіб КП БМР «Муніципальна варта» визначених у додатках до цих рішень. При цьому, судовою колегією встановлено, що дані про позивача у вказаних додатках - відсутні. Також, у вказаних рішеннях не міститься вказівки, що зазначені рішення необхідно довести до відома населення.

Отже, з огляду на вказані обставини, колегія суддів зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції, що позивач не був позбавлений можливості ознайомитись з їх змістом оскаржуваних рішень ще у липні та вересні 2018 року, а тому шестимісячний строк звернення до суду з позовом про оскарження рішень від 24.07.2018 № 329 та 25.09.2018 № 501 необхідно відраховувати з дати опублікування таких рішень.

Колегія суддів зауважує, що КАС України чітко передбачено, що строк звернення до суду обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, з наведеного слідує, що строк звернення до суду слід обчислювати з дня коли позивач дізнався про порушення своїх прав, зокрема, коли останній став учасником правовідносин, які виникли внаслідок виконання третьою особою визначених в оскаржуваних рішеннях повноважень. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що про порушення своїх прав оскаржуваними рішеннями позивач дізнався під час отримання правової консультації 05 квітня 2019 року з приводу притягнення його до адміністративної відповідальності за наслідком розгляду протоколу складеного щодо нього посадових осіб КП БМР «Муніципальна варта».

Разом з цим, колегія суддів акцентує увагу на тому, що оскаржувані рішення відповідача є індивідуальними актами - рішеннями суб`єкта владних повноважень, що видані (прийняті) на виконання владних управлінських функцій, які стосуються прав або інтересів визначених в акті осіб, а тому позивач, не будучи особою визначеною в цих актах, а також, станом на час опублікування зазначених рішень на сайті Білоцерківської міської ради, учасником правовідносин пов`язаних із виконанням цих рішень, не мав реальної можливості дізнатись, що цими рішеннями порушуються його законні права та інтереси.

При цьому, колегія суддів зауважує, що для оскарження особами нормативно-правових актів, які мають мають неперсоніфікований характер законодавцем з метою забезпечення права доступу осіб до правосуддя, у ст. 264 КАС України встановлено, що такі акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності. У свою чергу, суд першої інстанції вказуючи, що оскаржувані рішення є актами індивідуальної дії та можуть бути оскаржені позивачем протягом шестимісячного строку з моменту їх опублікування, фактично позбавив позивача права доступу до правосуддя, оскільки ці рішення (станом на час їх прийняття та опублікування) зумовлювали зміни у правовому становищі інших (визначених в цих рішеннях) осіб, а не позивача.

Отже, з огляду на вказані норми законодавства та встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що позивач звернувся за захистом своїх порушених прав, свобод та інтересів до суду в межах визначеного законом строку.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Аналогічна норма закріплена також у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

У свою чергу, Європейським судом з прав людини також вказується про те, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення від 26 липня 2007 року у справі "Walchli v. France", від 8 грудня 2016 року "ТОВ "Фріда" проти України").

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта, що повертаючи позовну заяву з підстав пропуску позивачем строку на звернення до суду без поважних на те причин, суд першої інстанції допустився надмірного формалізму та фактично позбавив позивача гарантованого йому національним та Європейським законодавством права на доступ до правосуддя.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Проте, колегією суддів встановлено, що під час прийняття ухвали про повернення позовної заяви судом першої інстанції не було дотримано вказаних вимог.

Враховуючи викладені обставини та докази у їх сукупності, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до обмеження права позивача на судовий захист, регламентованого, зокрема, статтею 55 Конституції України та статтею 5 КАС України.

Відповідно до ст. 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, з урахуванням того, що доводи позивача викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції, що містяться в оскаржуваній ухвалі Черкаського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду, колегія суддів вважає за необхідне таку ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 308, 312, 313, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 . - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 р - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

Л.В. Губська