Справа № 460/3984/19
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2020 року м. Рівне №460/3984/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жуковської Л.А. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про:

- визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" з 12.05.2019.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 26.04.2018 має статус особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 4. Вказує про те, що оскільки має статус особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, досягнувши спеціального віку та маючи достатній страховий стаж роботи, 25.07.2019 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області з заявою про призначення пенсії із заниженням віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи". Проте, відповідач листом від 28.10.2019 №27/03.3 повідомив про відмову в призначенні пенсії із заниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи". Вказує про те, що якості аргументів щодо відмови в призначенні пенсії вказано, що не підтверджено факт постійного проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю з 30.03.1987 по 25.01.1990. Звертає увагу на те, що факт роботи не за місцем постійного проживання жодним чином не можу впливати на пільгове право пенсійного забезпечення. Враховуючи викладене, просить суд позов задовольнити.

Ухвалою суду від 12.12.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, у встановленні судом строки, подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що згідно записів в трудовій книжці у період з 18.08.1983 по 08.01.1991 позивач працювала в Повурському споживчому товаристві Ковельського району Волинської області, територія якої не відноситься до 4 зони. Також вказують про те, що факт роботи підтверджено довідкою №13 від 18.06.2019 та довідкою про заробітну плату №12 від 18.06.2019 за 1986 - 1990 роки, виданими Повуровським СТ. Вказує про те, що користуючись посвідченням постраждалої внаслідок аварії на ЧАЕС позивач немає права на пільгове пенсійне забезпечення. Враховуючи викладене вважає, що права на пенсію за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" позивач не має, оскільки документально не підтверджено факт постійного проживання чи роботи в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993. Звертає увагу суду на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Враховуючи викладене, просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, з`ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою, яка постійно проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, категорія 4, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 виданого Рівненською обласною радою 26.04.2018 (а.с.15).

Згідно з довідкою виданою виконкомом Довговільської сільської ради від 02.07.2019 №711 ОСОБА_1 проживала з 30.03.1987 по 25.01.1990 в селі Довговоля Володимирецького району Рівненської області, територія якого відносить до зони посиленого радіоекологічного контролю. Підставою видачі вказаної довідки є господарська книга №1 (1986-1990рр) та особовий рахунок №65 (а.с.16).

Відповідно до довідок виданих відділом реєстрації Виконавчого комітету Вараської міської ради від 02.04.2018 №1409/09, №1410/03, №1411/03, №1412/03 та №1413/03 зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є м.Вараш (а.с.17-19).

Судом встановлено та сторонами не заперечувалося, що 25.07.2019 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи".

Листом від 28.10.2019 №27/03.3 відділ з питань перерахунків пенсій №2 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області повідомив позивачу про відмову в призначенні пенсії за віком згідно з ст. ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки відсутні умови заниження пенсійного віку згідно зазначеною статтею. У листі вказано про те, що відповідно до трудової книжки з 18.08.1983 по 08.01.1991 позивач працювала у Повурському споживчому товаристві Ковельського району Волинської області, яке знаходиться не на території посиленого радіологічного контролю та відповідно до свідоцтв про народження дітей - місце їх народження - с.Підріжжя Ковельського району Волинської області. Також вказано про те, що за актами зустрічної перевірки, не підтверджено факт постійного проживання на території зони посиленого радіологічного контролю, а саме з 30.03.1987 по 25.01.1990 (а.с.8).

Не погоджуючись з відмовою відповідача в призначенні її пенсії зі зниженням пенсійного віку, позивач звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV)

Відповідно до ч. 1ст. 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, умов проживання і трудової діяльності, соціального захисту потерпілого населення передбачено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до ст. 9 Закону №796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Пунктом 4 статті 11 Закону №796-ХІІ передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно з п.4 ч.1 ст.14 Закону №796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Частиною 1 статті 55 цього Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють в зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали в цій зоні не менше 4 років, на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону №1058-IV та Закону №796-XII (ч.3 ст.55 Закону №796-XII).

Згідно ч. 1 ст. 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пп.5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12. 2005 № 1566/11846, далі - Порядок №22-1), документом, що засвідчує особливий статус особи, зокрема, є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Із аналізу наведеної норми вбачається, у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із застосуванням ст.55 Закону №796-XII для підтвердження особливого статусу заявника додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 65 Закону №796-XII посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановлені цим Законом.

Отже, видача посвідчення серії В (категорія 4) підтверджує той факт, що станом на 01.01.1993 позивач проживала в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Наявність у позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи відповідачем не оспорюється, посвідчення є чинним і вказує на те, що він згідно п.4 ч.1 ст.14 Закону №796-XII є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Як було встановлено судом, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відмовило позивачу у призначені пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796-XII, посилаючись на те, що факт постійного проживання чи роботи в зоні радіологічного контролю станом на 01.01.1993 документально не підтверджено.

Довідкою виданою виконкомом Довговільської сільської ради Дерев`янчук Лілія Іванівна від 02.07.2019 №711 проживала з 30.03.1987 по 25.01.1990 в селі Довговоля Володимирецького району Рівненської області, територія якого відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю. Підставою видачі вказаної довідки є господарська книга №1 (1986-1990рр.) та особовий рахунок №65 (а.с.16).

Довідками, виданими відділом реєстрації Виконавчого комітету Вараської міської ради, від 02.04.2018 №1409/09, №1410/03, №1411/03, №1412/03 та №1413/03 підтверджується, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 з 30.03.1987 по 25.01.1990, з 26.01.1990 по 11.01.1991, з 22.10.1991 по 29.09.1995, з 29.09.1995 по 15.06.2002, з15.06.2002 по 09.12.2004, з 10.12.2004 по 30.06.2017, з 30.06.2017 по даний час є м.Вараш.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, м. Кузнецовськ (м.Вараш) та с.Довговоля Володимирецького району Рівненської області належить до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відтак, судом встановлено факт проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю певний проміжок часу, необхідний для підтвердження права на додаткове зменшення пенсійного віку, передбаченого положеннями ст. 55 Закону №796-ХІІ.

Як було встановлено судом, позивач з 30.03.1987 по 25.01.1990 проживала в с.Довговоля Володимирецького району Рівненської області, а з 26.01.1990 по 11.01.1991 та з 22.10.1991 по 29.09.1995 у м.Вараш (Кузнецовськ).

Доказів, що підтверджують постійне проживання або постійну роботу з 26.04.1986 по 31.07.1986 в зоні посиленого радіологічного контролю матеріали справи не містять, а тому позивач не має права на початкову величину заниження пенсійного віку на 2 роки.

За таких обставин, у спірних правовідносинах зниження пенсійного віку має відбуватись у порядку 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Висновки аналогічного характеру викладені Верховним Судом у постанові від 16.05.2019 у справі №357/9973/16-а, які в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом при прийняття даного рішення.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10) та на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (25.07.2019) вона досягла повних 54 роки.

Як було встановлено судом, позивач не має права на початкову величину зниження пенсійного віку на 2 роки. У спірних правовідносинах зниження пенсійного віку має відбуватися у загальному порядку - на 1 рік за 3 роки проживання, роботи.

Судом також було встановлено, що 30.03.1987 по 25.01.1990 позивач проживала в с.Довговоля Володимирецького району Рівненської області, а з 26.01.1990 по 11.01.1991 та з 22.10.1991 по 29.09.1995 у м.Вараш, тобто 5 років 22 дні, що дає позивачу право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 1 рік за повні 3 роки проживання в такій зоні.

При цьому, 2 роки 22 дні в такий розрахунок не включається, оскільки до зарахування додатково 1 року для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку враховуються лише повні роки проживання або праці на території зони добровільного гарантованого відселення.

Таким чином, в силу вимог Закону №796-XII та Закону №1058-ІV позивач набуде право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 1 рік в 59 років.

Оскільки, на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач не досягла необхідного віку для призначення їй пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, то відповідно до вимог чинного законодавства України вона не набула права на призначення такої пенсії.

Суд погоджується із доводами позивача, що дані трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання особи у зоні посиленого радіоекологічного контролю. Проте, враховуючи відсутність інших належних та допустимих доказів на підтвердження періоду постійного проживання (роботи) позивача на територіях радіоактивного забруднення, в тому числі органів місцевого самоврядування (підприємств, установ, організацій) - не може бути підставою для призначення пенсії за віком із застосуванням норм ст.55 Закону№796-ХІІ, як того вимагає Порядок.

Крім того, в розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкти владних повноважень обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 139 КАС України підстав для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області ( вул.Короленка, 7, м.Рівне, 33000, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 20 січня 2020 року.

Суддя Жуковська Л.А.