Справа № 440/534/19
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 р. м. ХарківСправа № 440/534/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Бенедик А.П. , Донець Л.О. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.05.2019, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко (повний текст складено 13.05.19) по справі № 440/534/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - ГУ ДФС у Полтавській області), в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1696-50 на суму 13566,03 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що є незаконним подвійне нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тим, що позивач перебуває на обліку одночасно як фізична особа-підприємець та як особа, що здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 адміністративний позов було задоволено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність та одночасно є фізичними особами-підприємцями, не звільняються від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок, ЄСВ).

Позивачем до суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В обгрунтування відзиву зазначає, що ним було сплачено у 2016-2017 роках всі відповідні платежі у повному обсязі, а нарахування єдиного внеску як фізичній особі-підприємцю та як самозайнятій особі одночасно є протиправним.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої відповідачем апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 09.12.2013 зареєстрований у встановленому законом порядку як фізична особа - підприємець.

Зареєстрованими видами діяльності ФОП ОСОБА_1 за КВЕД є: 69.10 Діяльність у сфері права (основний); 69.20 Діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту; консультування з питань оподаткування; 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Позивач перебуває на податковому обліку з 10.12.2013 (а.с.52).

ФОП ОСОБА_1 був платником на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок 2 група) у період з 01.01.2014 по 31.03.2017.

З Єдиного реєстру адвокатів України також встановлено, що позивач має право на здійснення адвокатської діяльності на підставі свідоцтва від 03.04.2018 №2095 (а.с.22), виданого Радою адвокатів Полтавської області.

Як самозайнята особа адвокат ОСОБА_1 . перебуває на обліку з 11.04.2018 (а.с.23), дата встановлення ознаки незалежної професійної діяльності - 11.04.2018.

12.11.2018 ГУ ДФС у Полтавській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1696-50 на суму 13566,03 грн.

Дану вимогу позивачем було оскаржено в адміністративному порядку.

За результатами розгляду скарги позивача рішенням від 04.01.2019 №452/6/99-99-11-05-02-25 ДФС України вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 № Ф-1696-50 залишено без змін, а скаргу - без задоволення (а.с.25-25).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи оскаржену вимогу та нараховуючи позивачу подвійний об`єкт оподаткування зі сплати єдиного внеску, податковий орган діяв не у спосіб, передбачений законодавством України, а тому така вимога підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ установлено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Податковий орган зазначає, що заборгованість ОСОБА_1 з ЄСВ станом на 12.11.2018 (час складення вимоги про сплату боргу) становила 13566,03 грн.

Відповідно до відомостей інтегрованої картки платника податків за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 "для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність" (а.с.47-51) вказана заборгованість складається із наступних нарахувань:

- 19.10.2016 - 957,00 грн. як платнику єдиного податку за 3-й квартал 2016 року (з урахуванням наявної переплати на суму 321,69 грн. заборгованість склала 635,31 грн.);

- 19.01.2017 - 990,00 грн. як платнику єдиного податку за 4-й квартал 2016 року;

- 19.04.2017 - 2112,00 грн. як платнику єдиного податку за 1-й квартал 2017 року;

- 09.02.2018 - 8448,00 грн. згідно поданого звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб на суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік. При цьому, в інтегрованій картці платника податків дана сума зазначено двома нарахуваннями: 6336,00 грн. (за рік) та 2112,00 грн.;

- 19.04.2018 - 2457,18 грн. як фізичній особі-підприємцю за 1-й квартал 2018 року;

- 19.07.2018 - 2457,18 грн. як фізичній особі-підприємцю за 2-й квартал 2018 року;

- 19.07.2018 - 2457,18 грн. як самозайнятій особі;

- 19.10.2018 - 2457,18 грн. як фізичній особі-підприємцю за 3-й квартал 2018 року;

- 19.10.2018 - 2457,18 грн. як самозайнятій особі.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем надано до матеріалів справи копії квитанції від 03.10.2016 та від 04.01.2017 про сплату ЄСВ на загальну суму 1628,00 грн. (а.с.58).

Однак, із даних квитанцій вбачається, що в них зазначено помилковий код класифікації доходів бюджету 71010000.

Разом з тим, податковий орган не заперечує надходження до бюджету коштів у розмірі 1628,00 грн. саме 03.10.2017 та 04.01.2017.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що нарахування ЄСВ від 19.10.2016 та від 19.01.2017 були в повному обсязі своєчасно сплачені позивачем, однак через допущену помилку при оформленні реквізитів платіжного доручення, вказані кошти було зараховано на іншій бюджетний рахунок.

При цьому колегія суддів відмічає, що для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений чинним законодавством, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету, а оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений строк.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 17 грудня 2019 року у справі №808/4235/14, від 18 квітня 2019 року у справі №804/6725/16, від 19 лютого 2019 року у справі №812/195/18.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що після виявлення помилки стосовно зарахування сплачених коштів на інший рахунок на підставі звернення позивача кошти було перераховано в повному обсязі на відповідний бюджетний рахунок. Зазначене підтверджується відповідачем. Зокрема, 31.05.2019 за заявою платника податків кошти у розмірі 1628,00 грн. перераховані з одного рахунку на інший.

Таким чином, заборгованість за нарахуваннями ЄСВ від 19.10.2016 та від 19.01.2017 не підтверджується наявними матеріалами справи.

Щодо нарахування 19.04.2017 ЄСВ у розмірі 2112,00 грн. як платнику єдиного податку за 1-й квартал 2017 року та 09.02.2018 ЄСВ у розмірі 8448,00 грн., з яких 6336,00 грн. (за рік) та 2112,00 грн., колегія суддів зазначає.

Матеріалами справи підтверджується, і це не заперечується сторонами, за 2017 рік, в тому числі за перший квартал, позивач повинен був сплатити ЄСВ у загальному розмірі 8448,00 грн. із розрахунку 704,00 грн. за кожен місяць.

Разом з тим відповідач вказує, що за період перебування позивачем на спрощеній системі оподаткування 19.04.2017 податковим органом в автоматичному режимі за 1 квартал 2017 року здійснено нарахування ЄСВ у розмірі 2112,00 грн. Як наслідок, за 2017 рік позивачу замість 8448,00 грн. було нараховано 10560,00 грн.

Таким чином, відображення в інтегрованій картці платника податків двічі нарахування ЄСВ у розмірі по 2112,00 грн. за перший квартал 2017 року свідчить про подвійне нарахування ЄСВ за один і той самий період в тому ж самому розмірі, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Щодо сплати позивачем за 2017 рік ЄСВ у загальному розмірі 8448,00 грн. колегія суддів відмічає, що позивачем надано до матеріалів справи платіжні доручення від 19.04.2017, 02.06.2017, 01.08.2017, 02.10.2017, 04.10.2017, 28.12.2017, 19.01.2018 (а.с.105-109) стосовно сплати ЄСВ на загальну суму 8448,00 грн. Вказані платежі відображені в інтегрованій картці платника податків за кодом класифікації доходів бюджету 71040000.

Таким чином, наявність у позивача заборгованості зі сплати ЄСВ за 2017 рік також не підтвердилася в ході судового розгляду.

Щодо нарахування 19.04.2018, 19.07.2018 та 19.10.2018 позивачу як фізичній особі-підприємцю до сплати ЄСВ за 1-3 квартали 2018 року у загальному розмірі 7371,54 грн. колегія суддів відмічає, що станом на час розгляду справи та прийняття судом першої інстанції рішення вказані суми були сплачені відповідно до наявних у матеріалах справи платіжних доручень (а.с.59-62).

Щодо здійснення нарахування податковим органом позивачу єдиного внеску за двома підставами, а саме як фізичній особі-підприємцю та особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність з того ж виду діяльності за КВЕД, колегія суддів зазначає наступне.

З системного аналізу статей Закону № 2464-VI вбачається, що законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Закон № 2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Позивач є платником єдиного внеску-фізичною особою-підприємцем, тобто є платником єдиного внеску в розумінні пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 2464-VI облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (частина друга статті 5 Закону № 2464-VI).

Відповідно до статті 5 Закону № 2464-VI та інших нормативно-правових актів розроблено Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року № 1162, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03 грудня 2014 року за № 1553/26330, (далі - Порядок № 1162), який є нормативно-правовим актом у розумінні частини третьої статті 117 Конституції України та джерелом права, яке застосовується судом, відповідно до частини другої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.

Цим Порядком визначаються питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах Державної фіскальної служби України, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття/зняття з обліку платників єдиного внеску (пункт 2 розділу І Порядку № 1162).

Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах, зокрема, 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464 (пункт 3 розділу І Порядку № 1162).

Дані про взяття на облік платників єдиного внеску в порядку інформаційної взаємодії передаються державному реєстратору в день взяття їх на облік за місцезнаходженням чи місцем проживання із зазначенням: дати взяття на облік, найменування та коду за ЄДРПОУ контролюючого органу, в якому такого платника взято на облік, реєстраційного номера платника єдиного внеску (пункт 3 розділу ІІ Порядку № 1162).

Взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб-підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (далі - Закон № 755-IV) (пункт 4 розділу ІІ Порядку № 1162).

Розділом ІІІ Порядку № 1162 встановлено порядок взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755.

Аналіз положень цього Порядку свідчить про те, що взяття контролюючим органом на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється виключно за заявою такої особи за формою № 1-ЄСВ. Взяття на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, контролюючим органом за власною ініціативою шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» Порядок №1162 не передбачає.

Крім того, системний аналіз норм Закону № 2464-VI та Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562, дає підстави для висновку про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи-підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до ПФУ щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Враховуючи те, що позивач не перебуває на обліку платника єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітність як такий платник, відповідачем безпідставно встановлено позивачу як платнику єдиного внеску фізичній особі-підприємцю ознаки незалежної професійної діяльності та нараховано на цій підставі єдиний внесок.

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за № 460/26905, зі змінами від 15 травня 2018 року (далі - Порядок № 435), визначає процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Державної фіскальної служби України, яка є центральним органом виконавчої влади, який реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів.

Пунктом 16 розділу IV «Формування звіту» Порядку № 435 передбачено, що фізичні особи-підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти (додаток 5).

Однак, враховуючи положення ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України та правило колізійного принципу "lex superior derogate legi interior" нормативний акт вищої юридичної сили має пріоритет над нормативним актом нижчої юридичної сили, колегія суддів відмічає, що приписи пункту 16 Порядку № 435 про обов`язок формування та подання звіту фізичною особою-підприємцем, яка має ознаку незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням пунктів 4 та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI. Особи, визначені цими пунктами, є окремими платниками єдиного внеску з певними особливостями їх обліку, різною базою нарахування єдиного внеску та порядку його сплати, а тому поєднання нормотворцем двох різних статусів платників єдиного внеску на рівні підзаконного нормативно-правового акта призводить до невідповідності норм Порядку положенням Закону.

Отже, положення закону за своєю юридичною силою превалюють над нормами підзаконних нормативно-правових актів. Відповідно визначення спеціального «змішаного» правового статусу на рівні підзаконного нормативного-правового акта (Порядку), з огляду на невідповідність положенням закону, є неправомірним, а тому не повинно братися до уваги в аспекті правозастосовної діяльності.

Враховуючи зазначене, статус фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності та, як наслідок, порядок обліку та сплати єдиного внеску такою особою Закон № 2464-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не передбачає.

Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у рішенні від 02 вересня 2019 року та постанові від 04 грудня 2019 року у зразковій справі №520/3939/19 (адміністративне провадження №Пз/9901/10/19).

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Також, відхиляючи доводи апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що зумовлює, згідно приписів ст.316 КАС України, залишення вимог апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Зважаючи на результати розгляду апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 по справі № 440/534/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик Л.О. Донець
Повний текст постанови складено 16.01.2020.