Справа № 260/420/19
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 857/13321/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Запотічного І.І., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представника позивача Шелепець М.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року (ухвалене головуючим суддею Калинич Я.М. о 15 год. 45 хв. у м. Ужгороді, повний текст судового рішення складено 04 листопада 2019 року) у справі № 260/420/19 за адміністративним позовом Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» до Управління Держпраці у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови про накладення штрафу № ЗК69/7АВ/П/ПТ-ІП-ФС-37 від 26.02.2019.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 26.02.2019 Управлінням Держпраці у Закарпатській області, в особі першого заступника начальника Управлінням Держпраці у Закарпатській області. Грицик В.І., ухвалено постанову про накладення штрафу № ЗК69/7АВ/П/ПТ-ІП-ФС-37, якою на Державний вищий навчальний заклад «Ужгородський національний університет» накладено штраф у розмірі 4173 грн. Позивач вважає, що постанова від 26.02.2019, на підставі якої може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у розмірі 4173 грн, є незаконною, оскільки ухвалена без повного і всебічного з`ясування фактичних обставин, які виключають об`єктивну сторону порушення передбаченого ч. 1 ст. 116 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України), а тому підлягає скасуванню.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗК69/7АВ/П/ПТ-ІП-ФС-37 від 26.02.2019 Управління Держпраці у Закарпатській області.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що грошова компенсація за невикористані щорічні відпустки не належить до мінімальних державних гарантій, не є нормою чи гарантією в оплаті праці, що передбачена ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оплату праці» та КЗпП України, внаслідок чого висновок відповідача щодо порушення позивачем ст. 265 КЗпП України не відповідає фактичним обставинам.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що згідно до вимог ч.1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України законодавцем встановлено імперативний припис щодо того, що в день звільнення працівника йому мають бути виплачені всі суми, котрі належать йому від підприємства (установи, організації).

В судовому засіданні представник позивача, заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апелянт в судове засідання на виклик суду не з`явився, явку уповноваженої особи не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 04.02.2019 на адресу Управління Держпраці у Закарпатській області надійшло звернення ОСОБА_2 щодо порушення трудового законодавства відносно нього (а.с. 38).

05.02.2019 Управлінням Держпраці у Закарпатській області видано наказ № 29 про проведення інспекційного відвідування в Ужгородському національному університеті (а.с. 39). На підставі наказу оформлено направлення від 05.02.2019 № 93 на проведення інспекційного відвідування зазначеного суб`єкта господарювання (а.с. 40).

Як вбачається зі змісту акту інспекційного відвідування № ЗК69/7/АВ від 12.02.2019 інспекційним відвідуванням встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», не провадиться в день звільнення. Так, на підставі наказу № 753/06-03 від 28.12.2018 ОСОБА_1 звільнений з посади завідувача кафедри історії України 28.12.2019 за вчинення працівником, який здійснює виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України, а виплата розрахунку згідно відомості № 1 від 14.01.2019 року була проведена йому 15.01.2019, чим порушено ч. 1 ст. 116 КЗпП України (а.с. 41-44).

12.02.2019 Управлінням Держпраці у Закарпатській області було винесено припис про усунення виявлених порушень № ЗК69/7/АВ/П, яким зобов`язано виконувача обов`язків ректора ДВНЗ «Ужгородський національний університет» ОСОБА_3 усунути порушення до 15.02.2019 (а.с. 65).

Листом від 14.02.2019 № 251 позивач, на виконання припису № ЗК69/7/АВ/П, повідомив, що ДВНЗ «Ужгородський національний університет» при звільненні працівників буде суворо контролювати дотримання строків розрахунку, визначених КЗпП України (а.с. 66).

18.02.2019 відповідачем було винесено рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ЗК69/7/АВ/П/ПТ-ІП, яким вирішено, що справа підлягає розгляду відповідно до ст.265 КЗпП України 26.02.2019 в Управлінні Держпраці у Закарпатській області (а.с. 67).

26.02.2019 Управлінням Держпраці у Закарпатській області було винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗК69/7АВ/П/ПТ-ІП-ФС-37, якою на ДВНЗ «Ужгородський національний університет» накладено штраф у розмірі 4173, 00 грн. (а.с.68-69).

Позивач вважаючи, що така постанова прийнята без повного і всебічного з`ясування фактичних обставин, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи та законодавчі положення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про помилкове застосування норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи з огляду на наступне.

Колегія суддів з`ясувала, що позивачем не оскаржується підстави та порядок проведення перевірки відповідачем, а лише прийняте за результатом такої оскаржуване рішення.

Відтак суд вважає, за потрібне розглянути правомірність оскаржуваного рішення, котре полягає у накладенні штрафу на позивача за порушення вимог до ст.265 КЗпП України, а саме при звільненні працівника йому не було виплачено всіх сум, що йому належить від ДВНЗ «Ужгородський національний університет» в день звільнення.

Разом з цим, як слідує з матеріалів справи, що штраф накладено за не виплату ОСОБА_1 в день звільнення грошової компенсації за всі не використані ним дні відпустки.

Так, щодо виявлених порушень під час інспекційного відвідування суд першої інстанції зазначив наступне, що не спростовується учасниками справи.

Наказом ДВНЗ «Ужгородський національний університет» від 28.12.2018 № 753/06-03 було звільнено ОСОБА_1 (а.с.63).

Наказом ДВНЗ «Ужгородський національний університет» від 28.12.2018 №754/06-03 встановлено виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 78 календарних днів невикористаної щорічної відпустки (компенсація при звільненні) (а.с.64).

Відповідно до наявних в матеріалах справи витягів з реєстру № 540 та 535 від 19.12.2018 на видачу зарплати за грудень 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 отримав заробітну плату за грудень місяць 2018 року у розмірі 5461, 12 грн та 6928, 76 грн. (а.с. 132-133).

В довідці ДВНЗ «Ужгородський національний університет» від 05.09.2019 № 1141 зазначає, що станом на день звільнення заробітна плата за грудень 2018 року ОСОБА_1 була виплачена 20 грудня (а.с. 131). У зв`язку з графіком роботи банківської системи на новорічні свята здійснити виплату компенсації за невикористані дні відпустки в грудні 2018 року було неможливо враховуючи особливості бюджетного процесу та надходженням фінансування. Така виплата розрахунку була здійснена 15.01.2019 згідно відомості № 1 від 14.01.2019 (а.с. 59). Компенсація за час затримки виплати розрахунку при звільненні було виплачено 08.02.2019 згідно відомості № 36 від 07.02.2019 (а.с.56).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Підпункт 2.2.12 пункту 2.2 розділу «II. Фонд оплати праці» Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 № 5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713: фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять: оплата за невідпрацьований час: оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством.

Відтак компенсація за не використані дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, належить до додаткової заробітної плати.

Статтею 74 КЗпП України передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Частиною 1 ст. 75 КЗпП України передбачено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Частина 1 ст. 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

В силу ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно до ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Зі змісту наведених положень ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України слідує, що законодавцем встановлено імперативний припис щодо того, що в день звільнення працівника йому мають бути виплачені всі суми, які належать йому від підприємства (установи, організації), а в разі невиплати належних звільненому працівникові сум у строки, відповідальність за виплату таких сум покладається на підприємство (установу, організацію), в якому працювала така особа.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 01.08.2019 у справі № 818/369/17 та в постанові від 03.08.2019 у справі № 817/404/16.

Відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки не належить до мінімальних державних гарантій та не є нормою чи гарантією в оплаті праці, котра повинна бути виплачена працівникові в день звільнення.

Разом з цим потрібно вказати, що сам позивач в листі від 14.02.2019 № 251, на виконання припису № ЗК69/7/АВ/П, не заперечував про наявність пропуску строків розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , оскільки зазначив, що в майбутньому при звільненні працівників буде суворо контролювати дотримання строків розрахунку, визначених КЗпП України (а.с. 66).

Більше того, суд вважає, що покликання позивача на те, що у зв`язку з графіком роботи банківської системи на новорічні свята здійснити виплату компенсації за невикористані дні відпустки в грудні 2018 року було неможливо враховуючи особливості бюджетного процесу та надходженням фінансування, є сумнівним з огляду на таке.

Так в матеріалах справи наявні платіжні доручення, роздруковані з Єдиного веб-порталу публічних коштів, котрі підтверджують, що позивач здійснював трансакції, а саме складав, валютував та оплачував трансакції в день звільнення ОСОБА_1 28.12.2018. (а.с. 94-96)

З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем при винесенні спірної постанови враховано усі обставини, які відповідно до норм чинного законодавства мали значення для її прийняття, натомість доводи позивача про необґрунтованість постанови не знайшли підтвердження в ході розгляду справи.

Отже, підстави для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови про накладення штрафу відсутні, що в свою чергу вказує на помилковість задоволення позову судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити і рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області задовольнити, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 260/420/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді І. І. Запотічний
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 17 січня 2020 року