Справа № 560/3042/19
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 р. Справа № 560/3042/19

Вінницький окружний адміністративний суд у складі Сала Павла Ігоровича, розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Громадської ради доброчесності, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вища кваліфікаційна комісія суддів України, про визнання протиправним та скасування висновку,

ВСТАНОВИВ:

02.10.2019 до Хмельницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Громадської ради доброчесності (далі - ГРД) про визнання протиправним та скасування висновку відповідача від 29.05.2019 "Про невідповідність судді Хмельницького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики".

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що Постановою Верховної Ради України від 18.04.2013 позивачку обрано на посаду судді Хмельницького окружного адміністративного суду. Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) від 07.06.2018 № 133/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, в тому числі щодо позивачки. 31.05.2019, перед початком співбесіди в межах процедури кваліфікаційного оцінювання, позивачку ознайомлено з висновком ГРД про невідповідність критеріям доброчесності та професійної етики. Підставою для такого висновку стало те, що в декларації доброчесності судді за 2018 рік в пункті 22 "Мною не здійснювались вчинки, що можуть мати наслідком притягнення мене до відповідальності" позивачка відповіла "підтверджую", незважаючи на те, що 28.01.2018 суддю було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

На думку позивачки, вказаний висновок відповідача є неправомірним, безпідставним і таким, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів та повноваженням ГРД. При цьому позивачка вважає, що у спірних правовідносинах відповідач має ознаки суб`єкта владних повноважень, а спірний висновок порушує її права та законні інтереси. Зокрема позивачка зазначає, що негативний висновок ГРД є перешкодою для отримання суддівської винагороди у підвищеному розмірі, адже у зв`язку з його наявністю рішення колегії ВККС від 31.05.2019 про відповідність позивачки займаній посаді судді набирає чинності лише після його розгляду у пленарному складі Комісії та за умови, що воно буде підтримане не менше ніж одинадцятьма членами Комісії.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.10.2019 справу за позовом ОСОБА_1 передано до Сьомого апеляційного адміністративного суду для вирішення питання про підсудність справи.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2019 справу передано за підсудністю до Вінницького окружного адміністративного суду.

11.10.2019 справа надійшла до Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 16.10.2019 позовну заяву ОСОБА_1 до ГРД про визнання протиправним та скасування висновку прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

Згідно з витягом з протоколу від 15.11.2019 повторного автоматизованого розподілу справи між суддями Вінницького окружного адміністративного суду, проведеного у зв`язку з заявленням самовідводу, суддею для розгляду справи визначено суддю Сала П.І.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 20.11.2019 у складі судді Сала П.І. справу прийнято до свого провадження.

Серед іншого, вказаною ухвалою також:

1) вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

2) відповідачу встановлено 15-денний строк з дня отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву з дотриманням вимог, передбачених статтею 162 КАС України;

3) до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору залучено Вищу кваліфікаційну комісію суддів України, якій встановлено 10-денний строк з дня отримання від позивачки копії позовної заяви з додатками для подання пояснень щодо позову з дотриманням правил, передбачених частинами другою-четвертою статті 162 КАС України;

4) позивачці та відповідачу встановлено 3-денний строк з дня отримання пояснень третьої особи для подання відповіді на такі пояснення.

29.11.2019 до суду надійшло письмове підтвердження позивачки про направлення третій особі копії позовної заяви з додатками відповідно до вимог ч. 11 ст. 171 КАС України та ухвали суду від 20.11.2019. Водночас суду надано відповідні підтверджуючі докази.

12.12.2019 до суду надійшли пояснення третьої особи, в яких третя особа не підтримала жодну із сторін спору та при вирішенні справи фактично покладається на розсуд суду. Так, третя особа зазначає, що рішенням ВККС від 07.06.2018 № 133/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема позивачки. Відповідно до закону кваліфікаційне оцінювання судді включає такі етапи як: 1) складення іспиту (складення анонімного тестування та виконання практичного завдання); 2) дослідження суддівського досьє та проведення співбесіди. Позивачка успішно склала іспит, а тому була допущена до другого етапу кваліфікаційного оцінювання. 29.05.2019 ГРД затвердила висновок про невідповідність позивачки, як судді Хмельницького окружного адміністративного суду, критеріям доброчесності та професійної етики. Такий висновок Комісією включено до суддівського досьє позивачки.

Третя особа вказує на те, що оспорюваний висновок було подано без дотримання вимог пп. 4.10.1 п. 4.10 розділу IV Регламенту ВККС, затвердженого рішенням Комісії від 13.10.2016 № 81/зп-16, з наступними змінами (далі - Регламент ВККС). Тому Комісією у складі колегії під час проведення засідання ухвалено протокольне рішення про залишення без розгляду такого висновку. Поряд з цим, інформацію, яка в ньому міститься, Комісією взято до відома. 31.05.2019 Комісією проведено співбесіду з позивачкою, під час якої обговорено питання щодо показників за критеріями компетентності, професійної етики та доброчесності, які виникли при дослідженні суддівського досьє. За результатами співбесіди Комісія не знайшла підстав для висновку про невідповідність судді критеріям доброчесності та професійної етики. В підсумку Комісія визначила, що позивачка набрала кількість балів, що становить більше необхідних 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв. Таким чином, Комісія визнала позивачку такою, яка відповідає займаній посаді, та ухвалила відповідне рішення від 31.05.2019 № 330/ко-19. Однак це рішення набирає чинності в порядку, визначеному пп. 4.10.8 п. 4.10 розділу IV Регламенту ВККС, тобто в разі якщо воно буде підтримане не менше ніж одинадцятьма членами Комісії згідно з абзацом другим частини першої статті 88 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Також у встановлений судом строк сторонами не подано відповіді на письмові пояснення третьої особи. Тому суд, керуючись положеннями ч. 6 ст. 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (ч. 6 ст. 120 КАС України).

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши доводи позивачки та пояснення третьої особи, суд приходить до переконання, що заявлений позов не може бути задоволений з огляду на таке.

Встановлено, що позивачка займає посаду судді Хмельницького окружного адміністративного суду, на яку обрана безстроково згідно з Постановою Верховної Ради України від 18.04.2013 № 208-VII.

Рішенням ВККС від 07.06.2018 № 133/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді. До списку суддів, щодо яких призначено кваліфікаційне оцінювання, також включено позивачку.

30.08.2018 в межах кваліфікаційного оцінювання позивачкою складено іспит, за результатами якого рішенням Комісії від 26.11.2018 № 286/зп-18 позивачку допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання - дослідження досьє та проведення співбесіди.

Проведення співбесіди з позивачкою призначено Комісією на 31.05.2019.

29.05.2019 ГРД затверджено висновок про невідповідність позивачки критеріям доброчесності та професійної етики. У висновку зазначено, що проаналізувавши інформацію про суддю Хмельницького окружного адміністративного суду Ковальчук О.К., ГРД виявила дані, що дають підстави для висновку про невідповідність судді критеріям доброчесності та професійної етики. Так, у декларації доброчесності судді за 2018 рік на запитання "Мною не здійснювались вчинки, що можуть мати наслідком притягнення мене до відповідальності" суддя відповіла "підтверджую". Водночас відповідно до даних суддівського досьє 28.01.2018 суддя порушила правила дорожнього руху, перевищивши швидкість. Згідно з пунктом 4 Правил заповнення та подання форми декларації доброчесності судді у декларації заповнюються відомості, актуальні станом на 31 грудня звітного року. Пунктом 8 Правил передбачено, що суддя має право за власним бажанням навести у декларації у довільній формі додаткові пояснення щодо наведених тверджень. Проте цим правом суддя не скористалася. На думку ГРД, викладене свідчить, що суддя надала неправдиву інформацію в декларації доброчесності.

Згідно з протоколом електронного голосування, який є невід`ємною частиною висновку, висновок про невідповідність позивачки критеріям доброчесності та професійної етики затверджений 11-ма голосами з 19 голосів членів ГРД.

Як зазначає третя особа, вказаний висновок було подано без дотримання вимог пп. 4.10.1 п. 4.10 розділу IV Регламенту, у зв`язку з чим Комісією у складі колегії прийнято протокольне рішення про залишення висновку без розгляду. Водночас інформацію, яка в ньому міститься, Комісією взято до відома.

31.05.2019 на засіданні колегії ВККС проведено співбесіду з позивачкою та визначено результати кваліфікаційного оцінювання. Рішенням Комісії від 31.05.2019 № 330/ко-19 позивачку визнано такою, яка відповідає займаній посаді судді, з приміткою, що це рішення набирає чинності в порядку, визначеному пп. 4.10.8 п. 4.10 розділу IV Регламенту ВККС.

Вважаючи протиправним висновок ГРД від 29.05.2019, позивачка у жовтні 2019 року звернулась до суду з позовом про його скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до пп. 4 п. 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

Згідно з п. 20 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 1402-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", оцінюється колегіями ВККС в порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.

За правилами, визначеними частинами 1, 2, 5 статті 83 Закону № 1402-VIII, кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.

Однією з підстав для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення ВККС про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом (п. 2 ч. 4 ст. 83 Закону № 1402-VIII).

Згідно з частиною першою статті 85 цього ж Закону кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди.

Рішенням ВККС від 03.11.2016 № 143/зп-16 (у редакції рішення ВККС від 13.02.2018 № 20/зп-18) затверджено Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення про порядок кваліфікаційного оцінювання).

Пунктом 16 розділу ІІІ вказаного Положення визначено, що дослідження досьє полягає у систематизації, аналізі, зборі, уточненні даних досьє судді (кандидата на посаду судді) з метою визначення попередніх показників критеріїв кваліфікаційного оцінювання.

Відповідно до п. 20 розділу ІІІ Положення про порядок кваліфікаційного оцінювання під час співбесіди обов`язковому обговоренню із суддею (кандидатом) підлягають дані щодо його відповідності критеріям професійної етики та доброчесності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що в межах процедури кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді), з урахуванням мети і завдань його проведення, обов`язком (повноваженням) ВККС є з`ясування й оцінка усіх аспектів життя і діяльності такого кандидата не лише професійного характеру, але й морально-етичного. Щодо останнього, Комісія з огляду на свій правовий статус повинна визначити, чи відповідає поведінка судді/кандидата на посаду судді основоположним принципам її регламентації, високі стандарти якої визначено, зокрема, у Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених резолюцією Економічної та соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, а також у Кодексі суддівської етики, затвердженому рішенням ХІ (чергового) з`їзду суддів України від 22 лютого 2013 року.

Дослідження досьє та проведення співбесіди як один з етапів кваліфікаційного оцінювання має на меті, окрім іншого, встановити відповідність кандидата на посаду судді критеріям професійної етики та доброчесності. Тобто в цьому випадку встановлено легітимну мету дій ВККС щодо встановлення відповідності кандидата критеріям професійної етики та доброчесності.

Наведені вище висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду (далі - ВП ВС) від 25.04.2018 у справі № 800/328/17, від 20.08.2019 у справі № 800/311/17 та від 09.10.209 у справі № 9901/197/19.

Таким чином, професійна етика та доброчесність є обов`язковими критеріями при наданні Комісією оцінки питання щодо відповідності судді займаній посаді в межах процедури кваліфікаційного оцінювання. Водночас згідно з пунктами 1, 2 глави 6 розділу ІІ Положення про порядок кваліфікаційного оцінювання встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання. Показники відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та у сукупності.

Статус ВККС визначений статтею 92 Закону № 1402-VІІІ, відповідно до якої Комісія є державним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України. Порядок роботи Комісії визначається Законом № 1402-VІІІ.

Повноваження ВККС передбачені у статті 93 Закону № 1402-VІІІ, відповідно до якої ВККС, зокрема, затверджує форму і зміст анкети кандидата на посаду судді, порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, порядок формування і ведення суддівського досьє та інші процедури виконання Комісією її функцій; проводить кваліфікаційне оцінювання; забезпечує ведення суддівського досьє, досьє кандидата на посаду судді; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Щодо Громадської ради доброчесності, то відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 87 Закону № 1402-VІІІ така Рада утворюється з метою сприяння ВККС у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання.

ГРД складається з двадцяти членів та здійснює свою діяльність у чотирьох колегіях, до кожної з яких входить п`ять членів Ради. Колегія ГРД діє від імені Ради.

Частиною шостою статті 87 Закону № 1402-VІІІ визначено, що ГРД: 1) збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 2) надає ВККС інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 3) надає, за наявності відповідних підстав, ВККС висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє; 4) делегує уповноваженого представника для участі у засіданні ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді); 5) має право створити інформаційний портал для збору інформації щодо професійної етики та доброчесності суддів, кандидатів на посаду судді.

Для здійснення повноважень, зазначених у цій статті, членам ГРД надається право безоплатного та повного доступу до відкритих державних реєстрів (ч. 7 ст. 87 Закону № 1402-VIII.

Отже, в силу приписів закону ГРД уповноважена збирати, перевіряти та аналізувати інформацію щодо судді, надавати ВККС інформацію щодо судді та, за наявності відповідних підстав, висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності. При цьому такий висновок додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє.

Тому суд не може погодитись з доводами позивачки про те, що спірний висновок складений з перевищенням повноважень, наданих ГРД.

Суд також враховує висновки ВП ВС, наведені у постанові від 25.06.2019 під час розгляду справи № 9901/460/19.

Так, у вказаному рішенні зазначено, що інформація/висновок, які надаються ГРД, є предметом оцінки ВККС, тоді як суддя має право надати будь-які пояснення щодо матеріалів, які містяться в суддівському досьє, під час співбесіди з Комісією, оскільки відповідно до ч. 9 ст. 85 Закону № 1402-VІІІ співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє. Законом визначено, що суддя (кандидат на посаду судді) надає пояснення з приводу фактів, викладених в інформації/висновку ГРД, безпосередньо Комісії.

Відповідно до пункту 4.8 Порядку формування і ведення досьє кандидата на посаду судді та пункту 4.20 Порядку формування і ведення суддівського досьє, затверджених рішенням ВККС від 15.11.2016 № 150/зп-16, висновок ГРД включається до відповідного досьє без проведення жодної перевірки, а тому, як складова частина досьє, відповідно до положень п. 16 ч. 4 п. 4 ч. 5, ч. 9 ст. 85 Закону № 1402-VІІІ підлягає обов`язковому дослідженню, тобто розгляду Комісією разом з іншими документами, які містяться в досьє кандидата на посаду судді (суддівському досьє).

Також ВП ВС дійшла висновку, що Законом № 1402-VIII не передбачено право ВККС приймати рішення про залишення без розгляду інформації або висновку, які були надані ГРД, як і не передбачено право не досліджувати відповідні документи.

Отже, суд зазначає, що висновок ГРД про невідповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності надається безпосередньо Комісії і саме Комісія оцінює наведену в ньому інформацію під час співбесіди з суддею, мета якої полягає в обговоренні результатів дослідження досьє. Такий висновок є лише частиною суддівського досьє та оцінюється Комісією в сукупності з усіма іншими матеріалами досьє. Водночас показники відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються Комісією як окремо один від одного, так і у своїй сукупності.

Судом встановлено, що наведену у висновку ГРД інформацію щодо позивачки Комісія взяла до відома на засіданні колегії ВККС від 31.05.2019. При цьому позивачка в ході проведення співбесіди мала можливість надати Комісії пояснення з приводу тих фактів, які викладені у висновку ГРД, та спростувати їх. Як зазначає третя особа, під час проведення співбесіди Комісією було обговорено питання щодо показників за усіма критеріями кваліфікаційного оцінювання та за результатами співбесіди не знайдено підстав для висновку про невідповідність позивачки критеріям доброчесності та професійної етики. Відтак рішенням Комісії від 31.05.2019 № 330/ко-19 позивачку визнано такою, яка відповідає займаній посаді судді.

З огляду на викладене суд вважає, що оцінку висновку ГРД від 29.05.2019 про невідповідність позивачки критеріям професійної етики та доброчесності вже надано суб`єктом, уповноваженим на це відповідно до закону.

У своїх рішеннях Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що повноваження Комісії стосовно кваліфікаційного оцінювання є дискреційними та належать до виключної компетенції ВККС як уповноваженого органу, який на постійній основі діє в системі правосуддя України. При цьому оцінювання кандидатів відбувається з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за встановленими законом критеріями, до яких належать компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо), професійна етика, доброчесність. Рішення приймається за внутрішнім переконанням членів Комісії (див., наприклад, постанови ВП ВС від 26.03.2019 у справі № 800/336/17 та від 20.08.2019 від 800/311/17).

Жоден інший суб`єкт чи орган, в тому числі і суд, не може здійснювати втручання у здійснення суб`єктом владних повноважень своєї компетенції, зокрема компетенції Комісії щодо оцінювання кандидатів на посаду судді в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів (рішення Верховного Суду від 20.09.2019 у справі № 9901/257/19).

Відтак, на переконання суду, суд не може перебирати на себе виключні повноваження Комісії, вдаватися до оцінки по суті наведених у висновку ГРД фактів та робити висновки щодо відповідності або невідповідності позивачки критеріям професійної етики та доброчесності з мотивів правильності чи неправильності заповнення декларації доброчесності судді та наведених у ній тверджень.

На це додатково вказують положення ч. 6, 7 ст. 62 Закону № 1402-VIII, згідно з якими у разі одержання інформації, що може свідчити про недостовірність (в тому числі неповноту) тверджень судді у декларації доброчесності, ВККС проводить відповідну перевірку. Неподання, несвоєчасне подання декларації доброчесності суддею або декларування в ній завідомо недостовірних (у тому числі неповних) тверджень мають наслідком дисциплінарну відповідальність, встановлену цим Законом.

Крім того, порушення своїх прав та законних інтересів внаслідок складення ГРД негативного висновку позивачка обґрунтовує тим, що такий висновок створює перешкоди для отримання суддівської винагороди у підвищеному розмірі, оскільки рішення колегії ВККС від 31.05.2019 про відповідність позивачки займаній посаді набирає чинності лише після його розгляду у пленарному складі Комісії та за умови, що воно буде підтримане не менше ніж одинадцятьма членами Комісії.

Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону № 1402-XII ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Якщо ГРД у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то ВККС може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Крім того, відповідно до пп. 4.10.5 п. 4.10 Регламенту ВККС за результатами співбесіди Комісія у складі колегії ухвалює рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

У разі ухвалення рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за наявності висновку ухвалюється протокольне рішення про винесення на розгляд Комісії у пленарному складі питання щодо підтримки зазначеного рішення відповідно до вимог абзацу другого частини першої статті 88 Закону № 1402-XII.

Рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді набирає чинності з дня ухвалення цього рішення у разі, якщо воно буде підтримане не менше ніж одинадцятьма членами Комісії згідно з абзацом другим частини першої статті 88 Закону № 1402-XII або у разі надходження до Комісії рішення ГРД про скасування відповідного висновку до моменту його розгляду Комісією у пленарному складі.

Отже, в силу приписів закону сам факт наявності висновку ГРД про невідповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності зумовлює необхідність прийняття Комісією рішення про підтвердження здатності такого судді здійснювати правосуддя у відповідному суді лише в разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма членами Комісії. Єдиний виняток з цього встановлений Регламентом ВККС та пов`язується із скасуванням за рішенням ГРД власного висновку до моменту його розгляду Комісією у пленарному складі.

Тобто, незалежно від результатів розгляду цієї справи, рішення Комісії від 31.05.2019 № 330/ко-19 про визнання позивачки такою, яка відповідає займаній посаді, набере чинності лише у разі, якщо воно буде підтримане не менше ніж одинадцятьма членами Комісії.

Враховуючи наведене суд доходить висновку, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту своїх прав та інтересів у сфері спірних правовідносин, оскільки скасування судом висновку ГРД не відновить права та інтереси позивачки, на захист яких подано позов.

При цьому додатково враховується правова позиція ВП ВС, згідно з якою скасування висновку ГРД у судовому порядку не є підставою для його не взяття до відома ВККС, адже цей висновок існував на час проходження відповідного етапу оцінювання. Частина перша статті 88 Закону № 1402-VIII встановлює імперативний порядок для підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді в разі наявності негативного висновку ГРД. Саме для ухвалення такого остаточного рішення необхідно проведення пленарного засідання ВККС та прийняття його не менше ніж одинадцятьма її членами (постанови від 03.07.2018 у справі № 800/252/17, від 20.08.2019 у справі № 800/311/17).

Окрім того, суд враховує, що згідно з висновками Верховного Суду положення ч. 1 ст. 88 Закону № 1402-VIII застосовуються у випадку наявності висновку ГРД про невідповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності незалежно від дотримання ГРД строків подачі висновку до ВККС. Водночас згідно з Регламентом ВККС порушення строків надання висновку ГРД є підставою для залишення його без розгляду, проте такий висновок підлягає врахуванню при визначенні процедури прийняття Комісією рішення на підставі ст. 88 Закону № 1402-VIII. Положення абзацу другого частини першої єдиний порядок ухвалення рішень ВККС у випадку прийняття та наявності висновку ГРД, а відтак порушення строків направлення висновку ГРД до ВККС не впливає застосування положень підпункту 4.10.8 пункту 4.10 Регламенту ВККС. Таким чином, аналіз положень частини першої статті 88 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і підпункту 4.10.8 пункту 4.10 Регламенту ВККС дає підстави для висновку про те, що рішення Комісії у складі колегії про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді набирає чинності з дня його ухвалення, проте за наявності негативного висновку ГРД, незалежно від того, чи був він предметом розгляду на засіданні Комісії у складі колегії, необхідно, щоб це рішення було підтримане не менше ніж одинадцятьма членами Комісії у пленарному складі (рішення Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 9901/381/19, від 23.10.2019 у справі № 9901/489/19).

Вирішуючи питання про те, чи може ГРД бути самостійним учасником адміністративної справи, суд враховує практику суду касаційної інстанції (постанови ВП ВС від 25.04.2018 у справі № 800/328/17, від 19.06.2018 у справі № 800/301/17, від 16.10.2019 у справі № 800/330/17, рішення Верховного Суду від 20.09.2019 у справі № 9901/257/19 тощо).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Перевіривши обґрунтованість доводів позивачки, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову.

З урахуванням положень статті 139 КАС України понесені позивачкою судові витрати на сплату судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 80, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса електронної пошти: elena.kovalchuk.67@gmail);

2) відповідач: Громадська рада доброчесності (місцезнаходження: вул. Генерала Шаповала, 9, м. Київ, 03109, адреса електронної пошти: );

3) третя особа: Вища кваліфікаційна комісія суддів України (місцезнаходження: вул. Генерала Шаповала, 9, м. Київ, 03109, адреса електронної пошти: ).

Повне судове рішення складено 20.01.2020.

Суддя Сало Павло Ігорович