Справа № 120/3791/19-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 січня 2020 р. Справа № 120/3791/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Вінницькій області). У позовній заяві позивач просив:

- визнати протиправними та скасувати вимоги відповідача від 12.08.2019 № Ф - 73394-55 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 2967,42 грн., від 13.09.2019 № Ф - 73394-55 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 2049,32 грн., від 04.10.2019 № Ф - 73394-55 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 1131,22 грн., від 11.11.2019 № Ф - 73394-55 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 2967,30 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 14.11.2019 та 15.11.2019 засобами поштового зв`язку йому надійшли поштові листи, які містили вимоги про сплату боргу (недоїмки). Останньою з вимог повідомлено, що станом на 31.10.2019 у позивача існує заборгованість, яка становить 2967,30 грн. ОСОБА_1 вважає, що прийняті відповідачем відносно нього вимоги є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки, перебуваючи на податковому обліку як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування, вів єдиний податковий облік та здійснював сплату податків і зборів за єдиним видом діяльності КВЕД.

Тому, з метою захисту свої прав та законних інтересів, позивач звернувся із цим адміністративним позовом до суду.

Ухвалою від 21.11.2019 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

12.12.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Як зазначає відповідач, згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, а також особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Отже, на думку відповідача, платниками єдиного внеску є як фізичні особи - підприємці, так і особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

Відповідно до ІС «Податковий блок» ОСОБА_1 зареєстрований 02.05.2018 Радою адвокатів Вінницької області, як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа - підприємець у період з 11.10.2014 по 26.04.2018 та з 02.05.2018 по 29.05.2019.

Згідно п.п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, незалежна професійна діяльність - це діяльність адвокатів за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більше як чотирьох фізичних осіб.

Відповідач зазначив, що нормами Закону від 05.07.2012 № 5076 -VI та Податковим кодексом України, не передбачено обмежень щодо одночасного здійснення фізичною особою, яка провадить незалежну адвокатську діяльність, підприємницької (відмінної від адвокатської) діяльності, у разі реєстрації такої особи підприємцем.

Відповідач вважає, що позивач здійснюючи підприємницьку діяльність, як фізична особа - підприємець та незалежну професійну діяльність, як адвокат, зобов`язаний сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ще й як особа, що проводить незалежну професійну діяльність.

Відповідно до даних Реєстру адвокатів України, позивач провадить адвокатську діяльність індивідуально, згідно свідоцтва від 03.03.2015 № 251. 23.08.2018 ОСОБА_1 встановлено ознаку незалежної професійної діяльності «адвокат», на підставі відомостей Реєстру адвокатів України.

За даними інформаційної системи ДПС, відповідач встановив, що станом на 31.10.2019 загальна заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску (КБК ) по ОСОБА_1 становить 2967,30 грн., яка виникла внаслідок не повної сплати поточних нарахувань:

- 11.02.2019 в сумі 4914,36 грн. (нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 18.01.2019 № 1063) - термін сплати 11.02.2019;

- 19.04.2019 в сумі 2754,18 грн. (нараховано єдиний внесок фізичної особи - підприємця, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам від 19.04.2019 № 2940005/ev) - термін сплати 19.04.2019;

- 19.07.2019 в сумі 2754,18 грн. (нараховано єдиний внесок фізичної особи - підприємця, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам від 19.07.2019 № 5847592/ev) - термін сплати 19.07.2019;

- 21.10.2019 в сумі 2754,18 грн. (нараховано єдиний внесок фізичної особи - підприємця, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам від 21.10.2019 № 7332746/ev) - термін сплати 21.10.2019.

З огляду на викладене, з метою погашення боргу, контролюючим органом було направлено ОСОБА_2 вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.08.2019, від 13.09.2019, від 04.10.2019, від 11.11.2019 № Ф-73394-55 в розмірі 2967,30 грн. Тому відповідач вважає, що оскаржувані вимоги є правомірними та не підлягають скасуванню.

17.12.2019 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач аргументи відповідача викладені у відзиві не визнає. Мотивуючи подану заяву позивач зазначає, що відповідачем не спростованого заперечень щодо подвійного оподаткування.

Позивач вказав, що в спірний період з 02.05.2018 перебував на загальній системі оподаткування та сплачував єдиний внесок, однак контролюючим органом безпідставно пред`явлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) станом на 31.10.2019 в сумі 2967,42 грн.

Також позивач зазначив, що підприємницьку діяльність у статусі фізичної особи - підприємця припинив, а на даний час перебуває на обліку, як фізична особа, що здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив наступне.

03.03.1995 ОСОБА_1 на підставі рішення Ради адвокатів Вінницької області № 2 видано свідоцтво № 251, форма адвокатської діяльності - "індивідуальна адвокатська діяльність" (а.с.33).

ОСОБА_1 згідно відомостей державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань був зареєстрований Тульчинською районною державною адміністрацією Вінницької області, як фізична особа - підприємець 03.03.1995, вид діяльності 74.11.1 "Адвокатська діяльність" (а.с.36). Припинив підприємницьку діяльність за власним рішенням 07.10.2004 № 3000109 (а.с.37).

11.10.2004 ОСОБА_1 згідно відомостей державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань повторно був зареєстрований Тульчинською районною державною адміністрацією Вінницької області, як фізична особа - підприємець, вид діяльності 69.10 "Діяльність у сфері права", номер державної реєстрації № 0000157 (а.с.35). Припинив підприємницьку діяльність за власним рішенням 26.04.2018 № 6000157 (а.с.36).

02.05.2018 ОСОБА_1 повторно був зареєстрований Тульчинською районною державною адміністрацією Вінницької області, як фізична особа - підприємець, вид діяльності 69.10 "Діяльність у сфері права", номер державної реєстрації № 0006497 (а.с.34).

23.08.2018 Головним управління ДФС у Вінницькій області встановлено позивачу ознаку незалежної професійної діяльності - адвокат, що підтверджується реєстраційними даними АІС "Податковий блок" (а.с.28).

29.05.2019 ОСОБА_1 згідно відомостей державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань припинив підприємницьку діяльність за власним рішенням № 2006497 (а.с.35).

07.08.2019 ОСОБА_1 звернувся із заявою до відповідача про взяття на облік платником єдиного внеску - особою яка здійснює незалежну професійну діяльність (а.с.29).

Повідомленням Головного управлінням ДФС у Вінницькій області (Тульчинський район) від 09.08.2019 № 003 позивача проінформовано, що з 09.08.2019 його взято на облік, як платника єдиного внеску в органі доходів і зборів та присвоєно реєстраційний номер № (а.с.28, 30).

За даними інформаційної системи ДПС, станом на 31.10.2019 загальна заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску (КБК ) по ОСОБА_1 становить 2967,30 грн., яка виникла внаслідок не повної сплати поточних нарахувань:

- 11.02.2019 в сумі 4914,36 грн. (нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 18.01.2019 № 1063) - термін сплати 11.02.2019;

- 19.04.2019 в сумі 2754,18 грн. (нараховано єдиний внесок фізичної особи - підприємця, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам від 19.04.2019 № 2940005/ev) - термін сплати 19.04.2019;

- 19.07.2019 в сумі 2754,18 грн. (нараховано єдиний внесок фізичної особи - підприємця, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам від 19.07.2019 № 5847592/ev) - термін сплати 19.07.2019;

- 21.10.2019 в сумі 2754,18 грн. (нараховано єдиний внесок фізичної особи - підприємця, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам від 21.10.2019 № 7332746/ev) - термін сплати 21.10.2019 (а.с.41-47).

Причиною виникнення заборгованості зі сплати єдиного внеску стало встановлення контролюючим органом в реєстраційних даних інформаційної системи "Податковий блок" 23.08.2018 ОСОБА_1 ознаки незалежної професійної діяльності "адвокат". Наслідком цього стало нарахування позивачу зобов`язання як фізичній особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність, незважаючи на сплату ним ЄСВ у статусі фізичної особи - підприємця.

З метою погашення боргу, контролюючим органом ОСОБА_1 було направлено вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.08.2019 № Ф-73394-55 на суму 2967,42 грн (станом на 31.07.2019), від 13.09.2019 № Ф-73394-55 на суму 2049,32 грн (станом на 31.08.2019), від 04.10.2019 № Ф-73394-55 на суму 1131,22 грн (станом на 30.09.2019), від 11.11.2019 № Ф-73394-55 на суму 2967,30 грн (станом на 31.10.2019) (а.с.10-13, 48, 50-51).

ОСОБА_1 вважає, що прийняті відповідачем відносно нього вимоги про сплату недоїмки є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки, перебуваючи на податковому обліку як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування, вів єдиний податковий облік та здійснював сплату податків і зборів за єдиним видом діяльності КВЕД. Також позивач зазначив, що на даний час залишився перебувати на обліку, як фізична особа, що здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат) та своєчасно і у повному обсязі сплачує ЄСВ.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на те, що адміністративна справа № 120/1916/19-а є типовою справою, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 520/3939/19.

При ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи (ч. 3 ст.291 КАС України).

Відтак, судом в ході розгляду цієї адміністративної справи враховуються правові висновки Верховного Суду, що викладені ним в ухваленому 02.09.2019 рішенні за результатами розгляду зразкової справи № 520/3939/19-а, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 провадження № 11-1111заі19.

Верховний Суд у мотивувальній частині рішення в зразковій справі зазначив, що відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до п. 65.1 ст. 65 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI взяття на облік фізичних осіб-підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Разом з тим, згідно з п. 65.2 ст. 65 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

При цьому відповідно до пп. 65.4.4 п. 65.4 ст. 65 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Таким чином, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Крім того, факт наявності в особи статусу фізичної особи-підприємця виключає можливість його взяття на облік в податкових органах як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Отже, встановлення контролюючим органом в реєстраційних даних інформаційної системи "Податковий блок" 23.08.2018 ОСОБА_1 ознаки незалежної професійної діяльності "адвокат" і як наслідок нарахування зобов`язання як фізичній особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність є неправомірним.

Відповідно до положень пунктів 178.1, 178.2 статті 178 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

З аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що діяльність адвоката підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється статтею 178 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Разом з тим, відповідно до положень частини 4 пункту 6.7 Розділу VI Порядку обліків платників податків та зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року № 1588 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 року за № 1562/20300, якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 03.03.1995 на підставі рішення Ради адвокатів Вінницької області № 2 видано свідоцтво № 251, форма адвокатської діяльності - "індивідуальна адвокатська діяльність".

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа - підприємець у період з 03.03.1995 по 07.10.2004, з 11.10.2004 по 26.04.2018 та з 02.05.2018 по 29.05.2019. Реєстрацію припинив 29.05.2019 за власним рішенням.

При цьому, 23.08.2018 відповідачем самостійно встановлено позивачу ознаку незалежної професійної діяльності - адвокат, що підтверджується реєстраційними даними АІС "Податковий блок", у зв`язку з чим нараховано борг з 11.02.2019.

З метою уникнення подвійного оподаткування, позивач 07.08.2019 звернувся до відповідача із заявою про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ, основний вид діяльності за КВЕД 69.10 «діяльність у сфері права». З 09.08.2019 за № перебуває на обліку як платник єдиного внеску.

Суд зауважує, що оскільки позивач був зареєстрований як фізична особа - підприємець згідно з Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", до нього у спірний період не могли застосовуватись положення ч. 3 ст. 5 Закону № 2464-VI.

Крім того, факт наявності в особи статусу фізичної особи-підприємця автоматично виключає можливість її взяття на облік в податкових органах як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, перебуваючи на податковому обліку як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування, повинен перебувати на податковому обліку як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності та вести єдиний податковий облік та сплату податків саме як фізична особа-підприємець із зареєстрованим видом діяльності (діяльність у сфері права).

Крім того, суд враховує, що відповідно до приписів ст. 4, п. 56.21 ст. 56 ПК України одним з принципів податкового законодавства України є принцип презумпції добросовісності дій, рішень платника податків, у зв`язку з чим передбачається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання фіскальному органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для його одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено належними та допустимими доказами, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом.

Такий підхід національного законодавства також узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини (справа "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", рішення від 23 липня 2002 року, п. 110). Зокрема Суд зазначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 КАС України при вирішенні суд справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, його права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06)).

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" мас широке значення (рішення від 23.11.2000 у справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004).

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що нарахування позивачу єдиного внеску за ознакою незалежної професійної діяльності здійснено всупереч вимогам чинного законодавства, є протиправним, порушує майнові права та інтереси позивача і зумовлює ситуацію, при якій платник податків двічі повинен сплачувати один і той самий збір, що є недопустимим.

Таким чином, враховуючи усі вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-73394-55 від 11.11.2019, є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

Щодо визнання протиправними та скасування вимог відповідача від 12.08.2019 № Ф - 73394-55 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 2967,42 грн., від 13.09.2019 № Ф - 73394-55 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 2049,32 грн., від 04.10.2019 № Ф - 73394-55 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 1131,22 грн., суд зазначає наступне.

Оформлення відповідачем щоразу іншої вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску пов`язується з тим, що нарахування позивачу внеску здійснювалося за двома статусами: як фізичній особі - підприємцю та як самозайнятій особі, яка провадить незалежну професійну діяльність. Відтак, оскільки позивач здійснював сплату єдиного внеску тільки як фізична особа - підприємець, розмір недоїмки позивача зі сплати внеску щоразу змінювався, у зв`язку з чим на адресу позивача надсилалась нова вимога.

Наведене підтверджується відомостями з інформаційної системи податкового органу щодо нарахування та сплати позивачем єдиного внеску за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність).

Проте скасування вказаних вимог, про що просить позивач, на сьогодні є неможливим. Так, судом встановлено, що у спірний період позивач здійснював сплату єдиного внеску як фізична особа - підприємець, але тим самим погашав (повністю або частково) нараховані йому відповідачем суми внеску за ознакою незалежної професійної діяльності. Як наслідок, сума боргу (недоїмки) позивача зі сплати єдиного внеску постійно змінювалась, у зв`язку з чим відповідач щоразу оформляв та надсилав позивачу нову вимогу.

Суд враховує, що в силу приписів пункту 6 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 20.04.2015 № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, зокрема, якщо сума боргу (недоїмки), яка зазначена у вимозі, погашається платником.

Отже, враховуючи те, що вимоги відповідача від 12.08.2019, від 13.09.2019, від 04.10.2019 № Ф - 73394-55 вважаються відкликаними, то в цій частині позовних вимог належить відмовити, оскільки скасуванню підлягає лише остання, чинна на момент розгляду справи вимога відповідача від 11.11.2019 № Ф - 73394-55 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 2967,30 грн., як така, що реально порушує прав та законні інтереси позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи усі вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що вимоги адміністративного позову підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи, що позов задоволено частково судові витрати понесені позивачем по справі у розмірі 768,40 грн., підлягають відшкодуванню в сумі 250,14 грн., пропорційно розміру задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 11 листопада 2019 року № Ф-73394-55.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із Головного управління ДПС у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 250,14 грн. (двісті п`ятдесят гривень 14 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, )

Суддя Богоніс Михайло Богданович