Справа № 280/2150/19
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

07 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 280/2150/19

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.08.2019 року в адміністративній справі №280/2150/19 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, скасування наказу та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

08 травня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд: визнати протиправними дії відповідача-1 щодо призупинення позивачу виплати грошового забезпечення з 18 лютого 2019 року, направлення матеріалів службового розслідування до військової прокуратури Запорізького гарнізону та начальнику Запорізького зонального відділу Військової служби правопорядку, не виплаті щомісячні премії за лютий-березень, накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді "сувора догана"; визнати протиправним та скасувати п. 2 п. 3 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 344 від 01 березня 2019 року "Про результати службового розслідування"; визнати протиправним та скасувати п. 2, 2.1 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 436 від 21 березня 2019 року "Про результати службового розслідування"; зобов`язати відповідача-2 здійснити нарахування та виплату щомісячні премії за лютий-березень 2019 року на користь позивача; стягнути з відповідача-2 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.08.2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено у повному обсязі.
Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги та встановила наступне:
ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 29.12.2017 року по 17.05.2019 на посаді помічника командира з правової роботи - начальник юридичної групи, має статус учасника бойових дій.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №344 від 01.03.20019 року «Про результати службового розслідування», а саме наказано:
- п.2. в порядку пункту 15 абзацу 8 розділу 1 помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи-начальнику юридичної групи майору юстиції М`якенькому Ю.В. призупинити виплату грошового забезпечення з 18.02.2019 року;
- п.3. заступнику командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення-начальнику відділення надати помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи, в порядку ст.85 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, копії матеріалів службового розслідування для направлення до військової прокуратури Запорізького гарнізону та начальнику Запорізького зонального відділу Військової служби правопорядку.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 436 від 21.03.2019 року «Про результати службового розслідування», а саме наказано:
- п.2. помічнику командира бригади з фінансово-економічної служби роботи відповідно до Наказу МОУ №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам,
-п.2.1. в порядку пункту 5 абзацу 1 розділу 16, за невихід на службу без поважних причин, щомісячні премії за лютий-березень 2019 року, помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи - начальнику юридичної групи, майору юстиції ОСОБА_1 не виплачувати.
- п.3. за порушення вимог ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, на підставі пункту В ст.68 Дисциплінарного статуту Збройних сил України майора юстиції ОСОБА_1 , помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи-начальника юридичної групи притягнути до дисциплінарної відповідальності, а саме накласти дисциплінарне стягнення сувора догана.
04.04.2019 року ОСОБА_1 був ознайомлений з Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №344 від 01.03.2019 «Про результати службового розслідування» та Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №436 від 21.03.2019 «Про результати службового розслідування».
Позивач, не погодившись з правомірністю дій відповідача та винесеними ним наказами звернувся з даним позовом до суду.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 6 п. «д» ст. 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок та військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через службову невідповідність.
Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011).
Так, згідно з ч. 2, 3 та 4 ст. 9 Закону № 2011 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Інструкція № 260), яка визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Відповідно до пп. 37.1.1 п. 37.1 Інструкції № 260 у разі звільнення з військової служби посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення виплачуються особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які до дня отримання військовою частиною наказу або повідомлення про звільнення з військової служби займають посади, на які були призначені, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за один місяць з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення (з урахуванням п. 37.2 цієї Інструкції).
У межах установлених цим підпунктом строків, зазначеним військовослужбовцям, які не здали справи і не склали обов`язки за посадою до дня одержання військовою частиною наказу (повідомлення) про звільнення, грошове забезпечення виплачується за період здавання справ і обов`язків за посадою.
За приписами абз. 3 п. 242 розділу ХІІ «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента № 1153/2008 від 10.12.2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Як встановлено колегією суддів, позивача виключено зі списків особового складу на підставі витягу з наказу № 344 від 01.03.2019 року "Про результати службового розслідування"
Крім того, колегія суддів зазначає, що аналогічна норма міститься в першому розділі п. 15 порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджений наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року, де зазначено, що грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачу правомірно було відмовлено у виплаті грошового зщабезпечення , оскільки позивач самовільно залишено військову частину з 18.02.2019 року.
Щодо позовних вимог позивача стосовно визнання протиправним та скасуваня п. 2 п. 3 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 344 від 01 березня 2019 року "Про результати службового розслідування" та визнаня протиправним та скасуваня п. 2, 2.1 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 436 від 21 березня 2019 року "Про результати службового розслідування" варто зазначити наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки встановлено цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пп. "е" п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків.
Згідно з ст. 16 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України", кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтею 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Частиною 3 статті 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Порядок накладення дисциплінарних стягнень на військовослужбовців, визначено статтями 83 - 84 Дисциплінарного статуту, згідно яких на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту, після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Врахвуюче те, що оскільки майор юстиції ОСОБА_1 , всупереч інтересам служби, та порушення вимог ст. 3-6, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 65 Конституції України в умовах особливого періоду без дозволу командира 18 лютого 2019 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , службові обов`язки не виконував, заходів для повернення на військову службу не здійснював, відповідачем правомірно притягнуто його до дисциплінарної відповідальності, передбаченої пунктом «в» статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Щодо решти позовних вимог, то вони також не підлягають до задоволення як похідні від первісних.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, скасування наказу та стягнення моральної шкоди.
Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а обставини справи повністю відповідають висновкам суду.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.08.2019 року в адміністративній справі №280/2150/19 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов