Справа № 425/40/20
Суддя: Коваленко Д. С.
Дата ухвалення: 2020-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2020 року Провадження №2-а/425/31/20

Справа №425/40/20

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар - Клименко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до капрала поліції 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, Малишевича Властиміла Ігоровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до капрала поліції 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, Малишевича Властиміла Ігоровича, яким просив скасувати постанову серія ЕАК № 1877707 від 18 грудня 2019 року в справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

У призначений день та час судового засідання, для розгляду справи по суті, сторони не з`явились, але були повідомлені належним чином. Позивач просив розглянути справу без його участі, відповідач подав клопотання, в якому як і позивач, просив справу розглянути без його участі. Відзив на позовну заяву не подав, проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, а також в силу положень частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом - КАС України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Позиція позивача, полягала у тому, що 18 грудня 2019 року відповідач виніс постанову про накладання на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП, у зв`язку із порушенням ним пункту 8.7.3 Правила дорожнього руху. Зокрема через те, що він на перехресті по вулиці Визволителів, будин6ок 51, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21063 номерний знак НОМЕР_1 нібито здійснив рух на заборонений сигнал світлофору, а саме поєднання червоного та жовтого сигналу світлофору. Але він з цим не згоден, оскільки він зупинявся перед світлофором на перехресті вулиці Визволителів, біля будинку 51, і після увімкнення зеленого світла світлофору він продовжив рух, однак був зупинений відповідачем. Крім того, відповідач не проводив розгляд справи та не слухав пояснення. Тому постанова, підлягає скасуванню.

Позиція відповідача. Відповідач надав в якості доказу диск з відеозаписом, яким на його думку, зафіксовано адміністративне правопорушення, проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог .

Враховуючи, що сторони спору доводили свої вимоги та заперечення тільки письмовими та електронними доказами, які є в матеріалах справи, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також в їх сукупності, встановив наступні обставини:

Вісімнадцятого грудня 2019 року, Малишевич Властиміл Ігорович , під час несення служби з нагляду за дотриманням учасниками дорожнього руху однойменних правил, перебуваючи в статусі інспектора патрульної поліції 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, тобто під час безпосереднього виконання своїх службових обов`язків, зупинив транспортний засіб ВАЗ 21063 номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , підійшов до ОСОБА_1 , і назвавши своє прізвище, ім`я і по-батькові та займану посаду, повідомив причину зупинки (порушення ним пункту 8.7.3 «є» Правил дорожнього руху, а саме те, що ОСОБА_1 здійснив рух на заборонений сигнал світлофору, а саме поєднання червоного та жовтого сигналу світлофора), пред`явив ОСОБА_1 вимогу про надання йому посвідчення водія та реєстраційного документа на автомобіль (а.с.1-6, диск а.с. 16).

Після перевірки документів Малишевич Властиміл Ігорович оголосив про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із порушенням ОСОБА_1 пункту 8.7.3 «є» Правил дорожнього руху, оголосив права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та уточнив у ОСОБА_1 чи є в нього клопотання. В заявленому ОСОБА_1 клопотання йшлося про надання для перегляду відеофіксації вчинення ним адміністративного правопорушення (диск а.с. 16). Водію було надано на ознайомлення джерело з інформацією невідомого характеру, походження яких суду не відоме, як з точки зору змісту інформації, так і з точки зору джерела походження (і з наданого суду аудіо-відеозапису відповісти на ці питання неможливо).

Але наданий суду доказ у вигляді аудіо-відеозапису вказує на те, що Малишевич Властиміл Ігорович стверджував, що ОСОБА_1 здійснив рух на заборонений сигнал світлофору, а саме поєднання червоного та жовтого сигналу світлофора, чим порушив пункт 8.7.3 Правил дорожнього руху. А ОСОБА_1 наполягав на тому, що він зупинявся перед світлофором на перехресті вулиці Визволителів, будинок 51, і після увімкнення зеленого світла світлофора продовжив рух та не визнав порушення ним правил дорожнього руху (а.с.1-6, дик а.с. 16).

Після чого, інспектор оголосив про закриття розгляду справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із прийняттям рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення пункту 8.7.3 «є» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність частиною 2 статті 122 Кодексу України (а.с. 7).

ОСОБА_1 не погодившись із тим, що в його діях має місце склад адміністративного правопорушення, оскаржив вказану постанову до Рубіжанського міського суду Луганської області (а.с.1-6).

Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли публічні правовідносини, в межах яких виник спір, у якому позивач як учасник дорожнього руху не погодився із рішенням суб`єкта владних повноважень в особі інспектора патрульної поліції, відповідача, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосував наступні норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами другою і третьою статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Положення частини 1 статті 284 та частини 1 статті 283 КУпАП передбачають, що постанова у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення виноситься органом (посадовою особою) тільки після розгляду справи про адміністративне правопорушення.

А в силу положень частини 1 статті 280 цього ж кодексу, при розгляді такої справи орган (посадова особа), у першу чергу, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення.

При цьому встановлення такої обставини, з огляду на зміст статей 251 та 252 КУпАП, здійснюється тільки на підставі оцінки органом (посадовою особою) доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, але керуючись законом і правосвідомістю.

А тут суд враховує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це передбачено статтею 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. І ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

І, з урахуванням правової природи такого акту як постанова у справі про адміністративне правопорушення, що описана у статтях 283-284 КУпАП, ні орган (чи посадова особа), що розглядали справу про адміністративне правопорушення), ні суд не можуть розглядати і приймати постанову у справі про адміністративне правопорушення, саму по собі, як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки в силу вже вказаних вище положень статті 251 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення до доказів у такій справі не відноситься, а є актом правозастосовчої діяльності.

Разом з цим суд враховує, що в силу положень частини 2 статті 77 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

Таким чином, у цій справі, в якій позивач оскаржує постанову відповідача про притягнення його до адміністративної відповідальності, докази правомірності свого рішення повинен надати суду саме відповідач. І зокрема, докази того, що позивачем дійсно було вчинено те адміністративне правопорушення, за яке на нього було накладено адміністративне стягнення постановою, яку оскаржує позивач.

Але тут суд констатує, що відповідач не надав суду жодних доказів вчинення позивачем діяння, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, у вигляді проїзду на заборонний сигнал світлофора, а саме при поєднанні червоного та жовтого сигналу світлофору, як це передбачено підпунктом «є» пункту 8.7.3 «Правил дорожнього руху».

Суд врахував як доказ, наданий відповідачем лазерний диск, що містить аудіовізуальну інформацію про подію, яка відбулась. Але факту того, що позивач здійснив рух на сигнал світлофора, а саме поєднання червоного та жовтого сигналу у ньому не зафіксовано, а визнання позивачем факту вчинення правопорушення відсутнє. Тобто, наданий суду доказ не підтверджує прямо чи опосередковано наявність у діянні позивача, складу правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.16- диск).

В силу положень частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

А відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на це та той факт, що відповідачем не надано суду доказів наявності в діянні позивача складу правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, суд погоджується із вимогами позову про необхідність скасування постанови (серії ЕАК № 1877707) від 18 грудня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, що передбачена частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень. А саму справу слід закрити.

Отже, керуючись положеннями статей 1,2,7,9,12,14-1,23,33,122,217,222,245-252,254-256,268,276-280,283,284,287-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, положеннями статей 2,4,6,12,32,72-90,241-243,255,257-263,286,292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до капрала поліції 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, Малишевича Властиміла Ігоровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову (серії ЕАК № 1877707) від 18 грудня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, що передбачена частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень, а також закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його складання до Першого апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області.

Суддя Д.С. Коваленко