Справа № 160/11822/19
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горбалінського В.В. розглянувши у місті Дніпрі у порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії , -
26.11.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом від 20.05.2019 року №3539/С-09, згідно з яким період роботи з 17.11.2004 р. - 26.05.2005 р. - 6 місяців 10 днів; 27.05.2010 р. - 27.12.2010 р. - 7 місяців 1 день, а всього 1 рік 1 місяць 11 днів не підтверджено результатами атестації робочих місць та не враховано до пільгового трудового стажу роботи;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити до пільгового трудового стажу періоди роботи з 17.11.2004 - 26.05.2005 рр. -6 місяців 10 днів; 27.05.2010 р -27.12.2010 р. - 7 місяців 1 день, а всього 1 рік 1 місяць 11 днів, як працівнику, зайнятому повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести мені нарахування та виплату пенсії по інвалідності з 20 травня 2019 року з розрахунку пільгового стажу 15 років 6 місяців 3 дні.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що з 03.10.2017 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності. З листа відповідача від 20.05.2019 року №3539/с-09 позивачу стало відомо, що управлінням під час розрахунку трудового стажу, з якого було обчислено розмір пенсії по інвалідності, не враховано періоди роботи у підземних роботах, а саме: з 17.11.2004 року по 26.05.2005 року, тобто, 06 місяців 10 днів та з 27.05.2010 року по 27.12.2010 року, тобто, 07 місяців 01 день, що загалом складає 01 рік 01 місяць 11 днів. Основною причиною не зарахування означених періодів стало відсутність інформації щодо атестації робочих місць. Позивач вважає дії відповідача щодо не зарахування оскаржуваних періодів до трудового стажу останнього протиправними, та такими, що суперечать нормам чинного законодавства, адже відсутність атестації робочих місць у визначений період відбулась не з вини позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 року відкрито провадження у справі та призначено здійснювати судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк, з для отримання копії даної ухвали, для подачі відзиву на позовну заяву.
На виконання вимог вищенаведеної ухвали, 16.12.2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі.
В обґрунтування свої позиції останній зазначив, що зарахування оскаржуваних періодів роботи з 17.11.2004 року по 26.05.2005 року та з 27.05.2010 року по 27.12.2010 року до пільгового стажу позивача немає законних підстав, адже в означені періоди підприємством, де працював позивач, не проводилась атестація робочих місць, що в свою чергу суперечить нормам чинного законодавства.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 03.10.2017 року та отримує пенсію по інвалідності, відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
20.05.2019 року листом №3539/с-09 відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №15 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було повідомлено ОСОБА_1 про результати проведення перерахунку пенсії позивача.
Так, відповідно до тексту вказаного листа, відповідачем роз`яснено, що згідно з записів трудової книжки з 27.08.2001 року по 15.05.2017 року позивач працював на шахті «Ювілейній» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на посаді, де останній виконував роботу за професією з повним робочим днем на шахті, яка дає право на призначення пенсії на пільгових умовах. Проте, до пільгового стажу позивачу не було зараховано періоди роботи з 17.11.2004 року по 26.05.2005 року та з 27.05.2010 року у зв`язку з відсутністю атестації посад на підприємстві, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 року. Отже, враховуючи наведене, перерахунок пенсії позивачу проведено згідно з чинним законодавством.
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач оскаржив його в судовому порядку.
Надаючи правову оцінку наведеному вище, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Приписами ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно з ст. 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Відповідно до пункту «а» статті 13 № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Статтею 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 № 345-VI (далі - Закон №345-VI) визначено, що дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.
Приписами ст. 8 Закону №345-VI встановлено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Відповідно до розділу І підрозділу 1 код 1.1а Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36 (який діяв на момент спірних правовідносин) виконання гірничих робіт гірниками, зайнятими повний робочий день на підземних роботах дає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку.
Згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі - Порядок №442), пенсії за віком на пільгових умовах за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також пенсії, що можуть встановлюватися підприємствами й організаціями за рахунок власних коштів працівникам інших виробництв, професій та посад залежно від умов праці, призначаються за результатами атестації робочих місць.
Атестація робочих місць за умовами (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці від 1 вересня 1992 року № 41 періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.
Результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Відповідно до п. 3 «Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі Порядок №383) встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Згідно з пунктом 4.2 Порядку №383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.10.2017 року №407, виданої ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» виробничим структурним підрозділом «ШАХТОУПРАВЛІННЯ ПЕРШОТРАВЕНСЬКЕ» позивач, зокрема, працював повний робочий день на ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ ПЕРШОТРАВЕНСЬКЕ «ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»:
- 06.06.2005 року по 02.08.2016 року на посаді гірник з ремонту гірничих виробітків, що передбачено Списком №1 розділом 1 підрозділом 1.1а згідно з Постанови №36 від 16.01.2003 року.
Наказом №1303 від 17.11.1999 року, копія якого міститься в матеріалах справи, проведено атестацію робочих місць за Списком №1 та Списком №2, на підприємстві, де працював позивач. На підставі вказаного наказу було, зокрема, атестовано посаду, яку обіймав позивач.
Відповідно до листа Головного управління праці та соціального захисту населення від 06.10.2008 року №003/07-1-347 на підприємстві ВСП шахта «Ювілейна» ВАТ «Павлоградвугілля», у зв`язку з важким фінансовим становищем, яке склалось на шахті, продовжено термін дії раніше проведеної атестації робочих місць за умовами праці, а саме: наказ від 17.11.1999 року №1303 до26.05.2005 року.
27.05.2005 року на підставі розпорядження директора ВАТ «Павлоградвугілля» «Шахта «Юбілейна» №1442 проведено атестацію робочих місць за Списком №1 та Списком №2 на означеному підприємстві.
На підставі погодження Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 03.02.2011 року, на підприємстві ВСП шахта «Ювілейна» ВАТ «Павлоградвугілля» продовжено дію раніше проведеної атестації робочих місць за умовами праці, а саме: наказу від 27.05.2005 року №1442 до27.12.2010 року.
28.12.2010 року на підставі розпорядження №2589 проведено атестацію робочих місць за Списком №1 та Списком №2, зокрема, атестована посада, яку обіймав позивач.
Отже, як вбачається з наведеного вище, атестація робочих місць підприємством не проводилась в періоди з 17.11.2004 року по 26.05.2005 рік та з 27.05.2010 року по 27.12.2010 рік. При цьому, судом встановлено, що вказана атестація не проводилась не з вини позивача, про що свідчать листи 06.10.2008 року №003/07-1-347 та від 03.02.2011 року, копії яких містяться в матеріалах справи.
Суд звертає увагу, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку № 442 проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.
Разом з цим, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Таким чином, так як ОСОБА_1 до чергових атестацій, проведених з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку, строків виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, а відтак період його роботи з 17.11.2004 по 26.05.2005 та з 27.05.2010 по 27.12.2010 мають бути зараховані до пільгового стажу за результатами попередніх атестацій, проведених згідно наказу №1303 від 17.11.1999 та наказу №1442 від 27.05.2005.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести позивачу нарахування та виплату пенсії по інвалідності з 20 травня 2019 року з розрахунку пільгового стажу 15 років 6 місяців 3 дні, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.
З аналізу наведеного вбачається, що на даний час Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.
Так питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акту.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Згідно з Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин
Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.
Таким чином, так як нарахування та виплата пенсії відноситься до дискреційних повноважень відповідача, зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає.
Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до положень ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Частиною 1 ст. 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З огляду на викладене вище, у суду наявні підстави для часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами ч. 3 ст. 139 КАС України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлену листом від 20.05.2019 року №3539/С-09, згідно з якої періоди роботи з 17.11.2004 року по 26.05.2005 рік та 27.05.2010 року по 27.12.2010 рік не враховані до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 17.11.2004 року по 26.05.2005 рік та з 27.05.2010 року 27.12.2010 рік, як працівнику, зайнятому повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників.
В задоволенні іншої частина позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 384, 20 грн (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок).
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя В.В. Горбалінський