Справа № 280/3760/19
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2019-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 грудня 2019 року Справа № 280/3760/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 90; )

про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, -

ВСТАНОВИВ:

02.08.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про скасування дозволу на імміграцію в України позивачу № 2301.4-10263/23.1-18 від 03.09.2018.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що в серпні 1993 року за сімейними обставинами виїхав до м. Краснокур`їнськ Свердловської області Російської Федерації, де 03.03.1997 набув громадянство Російської Федерації, що підтверджується довідкою Управління внутрішніх справ Свердловської області про набуття громадянства РФ від 03.03.1997 та паспортом громадянина Російської Федерації від 09.11.2004. Зазначає, що у 2001 році ним зі своєю дружиною ОСОБА_2 було придбано у власність квартиру АДРЕСА_1 . 04.06.2005 він повернувся разом зі своєю родиною в Україну до м. Запоріжжя для постійного проживання. З того часу і до сьогодні постійно проживає за вищевказаною адресою. Вказує, що 22.09.2005 він отримав посвідку на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства, яка була видана ВГІРФО УМВС України в Запорізькій області із зазначеним свого місця проживання: АДРЕСА_1 . 21.02.2019 йому під час візиту до Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області з питань консультації щодо оформлення українського громадянства було постановлено до відома, що 30.09.2018 відносно нього керівником цього управління було ухвалено рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, та видано на руки копію цього рішення. У рішення зазначено, що ОСОБА_1 , як громадянину Російської Федерації, на підставі п. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 22.09.2005. Також повідомлено, що «видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 05.08.2008 скасована на підставі вимог пп. 1 п. 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 13 Закону України «Про імміграцію», особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення». Крім того, було висловлено рекомендацію щодо тимчасового, на три місяця виїзду до Російської Федерації, з подальшим поверненням до України та поданням нової заяви на отримання дозволу на імміграцію в Україну і посвідки на тимчасове проживання для іноземця. Позивач вважає таке рішення протиправним, у зв`язку із чим звернувся з даним адміністративним позовом до суду. Просить задовольнити заявлені позовні вимоги.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надавши 28.08.2019 до суду письмовий відзив на позовну заяву (вх.№35614), в якому зазначає, що в рішенні про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_1 , УДМС України в Запорізькій області прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію». Враховуючи те, що громадянином ОСОБА_1 була прихована інформація про його належність до громадянства України, а саме, була прихована інформація, що ОСОБА_1 у період з 25.09.1989 по 31.07.1993 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (вказану інформацію без зазначення конкретної адреси перевірити неможливо, оскільки ця інформація є архівною, недіючою) та до його паспорту громадянина колишнього СРСР органом внутрішніх справ Ленінського району м. Запоріжжя був внесений напис «громадянин України», тобто з`ясовано, що дозвіл на імміграцію виданий йому на підставі свідомо неправдивих відомостей. Також ОСОБА_1 надав до Хортицького РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області «Справку №24137 о приобретении гражданства Российской Федерации от 03.03.1997», де у графі «последнее гражданство» зазначено «гражданин Украины». З пояснень ОСОБА_1 та листа консульського відділу Посольства України в Російській Федерації від 30.05.2018 №6111/16-532/2-3421 він з клопотанням про вихід з громадянства України не звертався. Так, п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» встановлено, що дозвіл на імміграцію може бути скасований у разі, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність. Оскільки перевіркою встановлено, що вказана особа приховала факт належності до громадянства України при подачі документів на імміграцію. Проект висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 було направлено на узгодження до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України. У Департаменті у справах іноземців та осіб без громадянств ДМС України підтримано проект висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну вищезазначеному громадянину та рекомендовано його до затвердження. З огляду на зазначене просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Ухвалою суду від 06.08.2019 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі 280/3760/19 та призначено підготовче судове засідання на 28.08.2019.

Ухвалою суду від 28.08.2019 продовжено строк підготовчого провадження у справі №280/3760/19 строком на 30 (тридцять) днів та відкладено підготовче судове засідання на 07.10.2019.

Ухвалою суду від 07.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті га 06.11.2019.

Ухвалою суду від 06.11.2019 відкладено судове засідання на 27.11.2019.

В ході судового засідання 27.11.2019 оголошено перерву до 18.12.2019.

18.12.2019 до суду від представника позивача надійшло клопотання за вх.№53690, в якому останній просить суд розглянути справу в порядку письмового провадження. Представник відповідача проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечувала, про що свідчить відповідна відмітка на клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 3 ст. 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За правилами, встановленими ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Запоріжжя, і до липня 1993 року проживав, навчався та працював у ряді підприємств м.Запоріжжя.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у м.Запоріжжя народився син - ОСОБА_4 що підтверджується даними з свідоцтва про народження ОСОБА_4 .

10.11.1995 Позивач уклав шлюб із ОСОБА_2 , 1963 року народження, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, виданим Краснокур`їнським відділом запису актів громадянського стану Свердловської області.

У 2001 році ОСОБА_1 зі своєю дружиною ОСОБА_2 було придбано у власність квартиру АДРЕСА_1 .

04.06.2005 позивач повернувся разом зі своєю родиною в Україну до м. Запоріжжя для постійного проживання. З того часу і до сьогодні позивач постійно проживає за вищевказаною адресою.

22.09.2005 позивач отримав посвідку на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства, яка була видана ВГІРФО УМВС України в Запорізькій області із зазначеним свого місця проживання: АДРЕСА_1 .

21.02.2019 позивача під час візиту до Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області з питань консультації щодо оформлення українського громадянства було постановлено до відома, що 30.09.2018 відносно нього керівником управління було ухвалено рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та видано на руки копію рішення відповідача.

У вказаному рішенні зазначено, що позивачу, як громадянину Російської Федерації, на підставі п. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 22.09.2005. Також повідомлено, що «видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 05.08.2008 скасована на підставі вимог пп. 1 п. 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 13 Закону України «Про імміграцію», особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення».

Крім того, Позивачу було висловлено рекомендацію щодо тимчасового, на три місяця, виїзду до Російської Федерації, з подальшим поверненням до України та поданням нової заяви на отримання дозволу на імміграцію в Україну і посвідки на тимчасове проживання для іноземця.

На адвокатський запит представника позивача, відповідач надано відповідь, викладену у листі від 14.05.2019, де заступник керівника відповідача, серед іншого, повідомив: «Перевіркою встановлено, що заявник з 25.09.1989 р. по 31.07.1993 р. був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (довідка про реєстрацію місця проживання особи) по паспорту колишнього СРСР зразка 1974 р. Висновком про перевірку належності до громадянства України ОСОБА_1 , який затверджено начальником Хортицького РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області підтверджено належність заявника до громадянства України відповідно до пункту 1 частини 1 статті З Закону України «Про громадянство України» в редакції 2001 року. У відповідності до вимог Закону України «Про громадянство України» (пункт 1 статті 2) одним з принципів, на яких грунтується законодавство України, є принцип єдиного громадянства. Якщо громадянин України набув громадянство іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Громадянин ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина Російської Федерації, при цьому громадянство України, в країні постійного проживання, російській Федерації, не припинив, у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України. З пояснень ОСОБА_1 та інформації з Консульського відділу Посольства України в Російській Федерації він з клопотанням про вихід з громадянства України не звертався. Громадянином ОСОБА_1 була прихована інформація про його належність до громадянства України під час подання заяви про надання дозволу на імміграцію, тобто з`ясовано, що дозвіл на імміграцію виданий йому на підставі свідомо неправдивих відомостей. Дозвіл на імміграцію в Україну відповідно до Закону України «Про громадянство України» надається лише іноземцям та особам без громадянства».

Отримавши вказаний лист відповідача від 14.05.2019, позивач звернувся до Хортицького відділу у м. Запоріжжя Відповідача з заявою від 16.05.2019 про видачу йому паспорту громадянина України.

Листом від 29.06.2019 за підписом начальника Хортицького відділу у м.Запоріжжя Відповідача Позивачу повідомлено: «...У 2005 році Ви, повернувшись в Україну, маючи паспорт громадянина РФ, подали заяву про отримання дозволу на імміграцію в Україну та видачу відповідно посвідки на постійне проживання іноземця в Україні. Ваша заява була задоволена і Вас було документовано посвідкою на постійне проживання. За весь час проживання в Україні заяв про набуття громадянства України Ви не подавали. За результатами аналізу, проведеного керівництвом УДМС України в Запорізькій області (далі - УДМС), будь-яких рішень щодо оформлення Вас громадянства України компетентними органами України не приймалось. ...Враховуючи, що УДМС не приймалось жодних рішень щодо набуття Вами громадянства України, довідка про реєстрацію особи громадянином України Вам не могла бути оформлена… Поряд із вищевикладеним повідомляю, що Ви маєте підстави для набуття громадянства України у спрощеному порядку, а саме - за територіальним походженням - як особа, що народилась в період до 24.08.1991 року на території,яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» (ч. 1 ст. 8 Закону № 2235-ІІІ). При цьому нагадую, що згідно п. 5 Порядку № 215, при подачі документів для набуття громадянства України, заявник зобов`язаний документально підтвердити факт законного перебування (проживання) на території України на момент звернення».

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 25 Конституції України громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство.

Відповідно до вимог Закону України «Про громадянств України» (пункт 1 статті 2) одним із принципів, на яких ґрунтується законодавство України про громадянство, є принцип єдиного громадянства. Якщо громадянин України набув громадянство іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Громадянин ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина Російської Федерації, при цьому громадянство України, в країні постійного проживання, Російської Федерації не припинила, у правових відносинах з Україною вона визнається лише громадянином України. Крім того, слід зазначити, що дозвіл на імміграцію в Україну відповідно до Закону України «Про імміграцію» надається іноземцям та особам без громадянства.

Стаття 12 Закону України «Про імміграцію» визначає вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію, а саме дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Пунктом 1 ч. 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» встановлено, що дозвіл на імміграцію може бути скасований у разі, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Скасування дозволу на імміграцію проводиться відповідно до п. 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок провадження), затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983.

Вимогами п. 21, 22 Порядку провадження встановлено, зокрема, що питання скасування дозволу мають порушувати ДМС, її територіальні органи та підрозділи, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію. Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи та підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Судом встановлено, що згідно з висновком за результатами розгляду матеріалів справи громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну, останній звернувся до Хортицького РВ у м.Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області з питання обміну посвідки на постійне проживання у зв`язку з непридатністю до користування.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, а саме - є уродженцем України, була проведена додаткова перевірка щодо її неналежності до громадянства України.

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 з 25.09.1989 по 31.07.1993 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (картка реєстрації особи Ф- А , довідка про реєстрацію місця проживання особи від 04.04.2018 №04-2716-3903) по паспорту колишнього СРСР зразка 1974 року, тобто постійно проживав на території України в зазначений період.

Висновком про перевірку належності до громадянства України ОСОБА_1 , який затверджено начальником Хортицького РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області підтверджено належність ОСОБА_1 до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» в редакції 2001 року.

Відповідно до п. 23 Порядку провадження ДМС, територіальні органи та підрозділи ДМС всебічно вивчають підстави щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну та у разі потреби запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

В письмових пояснення ОСОБА_1 , ним особисто підтверджено той факт, що з народження до серпня 1993 року він постійно проживав у Запорізькій області та відповідно до розпорядження Президента України «Про прискорення реалізації Закону України «Про громадянство України» від 18.10.1992 року №60 та наказу МВС України від 30.04.1992 №243 написи «громадянин України» до паспортів громадянина колишнього СРСР вносилися органами внутрішніх справ у період з 01.06.1992 по 01.05.1995. Так і до паспорту громадянина колишнього ОСОБА_1 органом внутрішніх справ Ленінського району М. Запоріжжя був внесений напис «громадянин України».

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв відповідно до вимог чинного законодавства та у межах наданих органам ДМС прав, а відтак позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача про скасування дозволу на імміграцію в України позивачу № 2301.4-10263/23.1-18 від 03.09.2018 задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд враховує те, що у ОСОБА_1 є підстави для набуття громадянства України за територіальним походженням - відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону №2235-111, згідно якої «особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і с особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов 'язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.».

Судом встановлено, що на звернення позивача від 02.09.2019 про встановлення належності до громадянства України та документування паспортом громадянина України, відповідачем надано лист-відповідь, в якому позивачу фактично відмовлено у видачі паспорта громадянина України.

Проте, відповідно до висновку про перевірку належності до громадянства України ОСОБА_1 , який затверджено начальником Хортицького РВ у м.Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області підтверджено належність ОСОБА_1 до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» в редакції 2001 року

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на викладене та з метою повного та ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області оформити та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при зверненні до суду сплачено 768,40 грн., відтак стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області підлягає частина суми сплаченого судового збору в розмірі 384,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 90; ) про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, - задовольнити частково.

Зобов`язати Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області оформити та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору в сумі 384 (триста вісімдесят чотири гривні) 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення,а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 28.12.2019.

Суддя М.С. Лазаренко