Справа № 360/5344/19
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2020-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

17 січня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/5344/19

Головуючий суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 19 грудня 2019 року надійшов адміністративний позову ОСОБА_1 (далі - позивач) до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач, Рубіжанське ОУПФУ Луганської області) з такими вимогами:

1) визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу пенсії, що належала її чоловіку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), і залишилась ним недоотриманою у зв`язку із його смертю 30 червня 2019, а саме з лютого 2016 року по червень 2019 року;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу, пенсію, що належала її чоловіку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), і залишилась ним недоотриманою у зв`язку із його смертю 30 червня 2019, а саме з лютого 2016 року по червень 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . На момент смерті, він отримував пенсію в Рубіжанському ОУПФУ Луганської області, як внутрішньо переміщена особа.

Після смерті чоловіка, позивач звернулась до відповідача із заявою від 26 листопада 2019 року щодо виплати позивачу суми пенсії, що не отримана її чоловіком за життя за період з лютого 2016 року по червень 2019 року.

Листом від 06.12.2019 № 387/Ц-14 відповідач відмовив позивачу у виплаті пенсії, що належала її чоловікові і залишилась недоотримана ним у зв`язку зі смертю, через те, що в поданих позивачем довідках про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказані різні адреси фактичного місця проживання. У зв`язку із чим, відповідач вимагає від позивача надання свідоцтва про право на спадщину для отримання позивачем недоотриманої пенсії її чоловіка.

Позивач вважає дії відповідача протиправними і такими, що порушують її конституційні права.

Ухвалою від 24 грудня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (арк. спр. 1-2).

Від Рубіжанського ОУПФУ Луганської області 11 січня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 64-67).

Питання виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера врегульовано статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до частини першої якої сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

З 01.08.2014 ОСОБА_2 перебував на обліку в УПФУ в м. Рубіжному Луганської області, правонаступником якого є Рубіжанське ОУПФУ Луганської області, як отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058-ІV за даними електронної та макетом паперової пенсійної справи, як внутрішньо переміщена особа.

Відповідно до довідки внутрішньо переміщеної особи від 06.05.2015 № 917007081, виданої УПСЗН Рубіжанської міської ради Луганської області, ОСОБА_2 фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований за паспортом: АДРЕСА_2 .

Виплата пенсії ОСОБА_2 здійснювалася з 01.08.2014 по 28.02.2016, з 01.03.2016 нарахування та виплата пенсії призупинені відповідно до електронного листа ГУПФУ від 25.02.2016 № 1566/02-02 «ТЕРМІНОВО!», яким повідомлялось про необхідність до з`ясування припинити виплати внутрішньо переміщеним особам з 01.03.2016, включеним до списків осіб, інформація щодо яких потребує перевірки обґрунтованості продовження виплати пенсії на підконтрольній державі території.

ОСОБА_2 22.06.2016 звернувся до відповідача з заявою щодо поновлення виплати пенсії з 01.03.2016, надав довідку внутрішньо переміщеної особи від 06.05.2015 № 917007081. Рішенням Комісії з питань призначення (відновлення, припинення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 29.07.2016 № 4 на підставі акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 19.07.2016 відмовлено у виплаті пенсії ОСОБА_2 (копія рішення комісії, акту у макеті пенсійної справи, що додається).

На підставі цієї інформації пенсія ОСОБА_2 не нараховувалась з 01.03.2016 по дату смерті.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону № 1058-ІV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, як у цьому випадку, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Оскільки на день смерті пенсіонера виплату пенсії припинено не з вини органу, що призначає та виплачує пенсію, і відсутня сума нарахованої за життя пенсіонера пенсії, яка недоотримана в зв`язку зі смертю, обчислення розміру пенсії, що могла бути нарахована, проводиться згідно з частиною другою статті 49 Закону № 1058-ІV, зокрема, після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати та враховуючи вимоги статті 46 Закону № 1058-ІV, а саме не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Також відповідач зауважує, що позивач не зверталася до відповідача із заявою встановленого зразка, натомість, 26.11.2019 подала заяву, яку зареєстровано відповідно до Закону України «Про звернення громадян», на яку надано відповідь листом від 06.12.2019 № 387/Ц-14.

Під час перевірки документів встановлено, що позивач та ОСОБА_2 мали однакову реєстрацію згідно з паспортом, але згідно з довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб мали різну адресу фактичного місця проживання.

Крім того, до позовної заяви додано довідку про склад сім`ї, видану комунальним підприємством «Жилсервіс 5» від 27.08.2019 № 1343, м. Стаханов, Луганська народна республіка, а отже, не має юридичної сили та не підтверджує факт проживання позивача на час смерті з ОСОБА_2 .

Розрахунок недоотриманої пенсії за минулий період за померлого ОСОБА_2 після надання до управління документа про сумісне проживання разом з померлим ОСОБА_2 або свідоцтво про право на спадщину буде проведено у відповідності до статті 46 Закону № 1058-ІV - з дати звернення.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , є особою з інвалідністю ІІ групи з 08 січня 2009 року, що підтверджено копіями виданих на ім`я позивача документів: паспорта громадянина України (арк. спр. 5-7), довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (арк. спр. 8), довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19 листопада 2019 року № 917- (арк. спр. 9), довідкою до акта огляду МСЕК від 08 січня 2009 року серії 2-20 СМ № 091034 (арк. спр. 25).

Згідно з довідкою від 05.05.2015 № 917007082 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, фактичним місцем проживання ОСОБА_1 визначено: АДРЕСА_1 (арк. спр. 87).

Позивач є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджено копіями таких документів: паспорта громадянина України (арк. спр. 10), довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (арк. спр. 11), свідоцтва про шлюб (арк. спр. 12), довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (арк. спр. 14).

За заявою від 18.05.2015 ОСОБА_2 взято на облік до УПФУ в м. Рубіжному Луганської області, правонаступником якого є Рубіжанське ОУПФУ Луганської області, з 01.08.2014, що підтверджено копіями: розпорядження про взяття на облік (арк. спр. 69), розрахунку стажу (арк. спр. 70-71), заяви від 18.05.2015 (арк. спр. 72).

ОСОБА_2 з 01 березня 2016 року припинено виплату пенсії, у зв`язку з чим він звернувся до відповідача із заявою від 22.06.2016 про поновлення виплати пенсії (арк. спр. 76).

У задоволенні заяви про поновлення пенсії відмовлено за рішенням Комісії з питань призначення (відновлення, відмовлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 29.07.2016 № 4, що підтверджено копією витягу з рішення (арк. спр. 78).

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 жовтня 2019 року у справі № 428/11124/19 за заявою ОСОБА_1 встановлено факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Кадіївка Луганської області, Україна, у віці 73 роки, внаслідок хронічної недостатності кровообігу ІІ Б, дифузного кардіосклерозу, ішемічної хвороби серця, гіпертонічної хвороби (арк. спр. 91-93).

На підставі зазначеного рішення суду видано свідоцтво від 24 жовтня 2019 року серії І-ЕД № 547481 про смерть ОСОБА_2 (арк. спр. 13, 80).

Позивач звернулася до відповідача із заявою від 26.11.2019 про виплату суми пенсії, що не отримана її чоловіком ОСОБА_2 з лютого 2016 року до моменту смерті, до якої додала: копію паспорта, РНОКПП, довідки ВПО заявниці; копію паспорта, РНОКПП, довідки ВПО померлого пенсіонера; копію свідоцтва про шлюб; копію свідоцтва про смерть; копію довідки про склад сім`ї (арк. спр. 15, 81).

Листом від 06.12.2019 № 387/Ц-14 Рубіжанське ОУПФУ Луганської області повідомило, що в ході перевірки встановлено, що позивач та ОСОБА_2 мали однакову реєстрацію згідно з паспортами, а саме: АДРЕСА_2 , але згідно з довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб мали різну реєстрацію: ОСОБА_1 - АДРЕСА_4 ; ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 . Оскільки заявником не надано документу про сумісне проживання разом з померлим ОСОБА_2 , необхідно надати свідоцтво про право на спадщину (арк. спр. 16).

Згідно з листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 03.01.2020 № 0.184-158/0/15-20-вих у базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» наявна інформація про перетинання у період з 02.01.2015 по 30.06.2019 державного кордону України, лінії зіткнення між Донецькою та Луганською областями та тимчасово окупованою територію АРК ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у напряму «В`їзд» тільки 21.06.2016, інша інформація відсутня (арк. спр. 89).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Частиною першою статті 1227 Цивільного кодексу України визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Закону № 1058-ІV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Питання виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера врегульовані статтею 52 Закону № 1058-IV.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону № 1058-IV сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну (частина друга статті 52 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1058-IV у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Вищевказана норма закону кореспондується зі статтею 91 Закону України від 05 листопада 1999 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення», згідно з якою суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. У разі смерті пенсіонера його сім`ї або особі, яка здійснила похорон, виплачується допомога на поховання в розмірі двомісячної пенсії.

Абзацами першим, третім пункту 2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), передбачено, що для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі незвернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину (абзац четвертий пункту 2.26 Порядку № 22-1).

За документ, що засвідчує родинні стосунки, приймаються паспорт, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, довідки про склад сім`ї, а також рішення суду (пункт 2.16 Порядку № 22-1).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку № 22-1).

Отже, згідно з наведеними приписами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суми недоотриманої пенсії виплачуються членам сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, а вразі відсутності членів сім`ї, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в шестимісячний строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Абзацом першим частини другої, частиною четвертою статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Члени сім`ї - особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі (абзац шістнадцятий частини першої статті 1 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції»).

Відповідно до частини другої статті 64 Житлового Кодексу Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

З вищеописаних письмових доказів судом встановлено, що позивач є членом сім`ї, яка проживала разом з пенсіонером ОСОБА_2 на день його смерті, тому відповідно до статті 52 Закону № 1058-IV має право на виплату недоотриманої за життя ОСОБА_2 пенсії.

Позивач звернулася до Рубіжанського ОУПФУ Луганської області із заявою про виплату недоотриманої ОСОБА_2 за життя пенсії протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та надала всі документи, перелік яких визначений Порядком № 22-1.

Однак, Рубіжанським ОУПФУ Луганської області відмовлено заявниці через ненадання останньою документу про сумісне проживання з померлим пенсіонером.

Проте, вказані у листі обставини, що стали підставою для відмови у виплаті недоотриманої позивачем пенсії, не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, дослідженням копій паспортів позивача та ОСОБА_2 встановлено, що їх зареєстрованим місцем проживання є: АДРЕСА_2 .

Дослідженням довідок про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданих на ім`я позивача (від 06.05.2015 № 917007082 та від 19.11.2019 № 917-) та ОСОБА_2 (від 05.05.2015 № 917007081) встановлено, що до листопада 2019 року місце проживання позивача та ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщених осіб, також співпадало - АДРЕСА_1 . Тільки під час заміни ОСОБА_1 довідки внутрішньо переміщеної особи у листопаді 2019 року зареєстрованим фактичним місцем проживання позивача стало - АДРЕСА_4 .

Крім того, рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 жовтня 2019 року у справі № 428/11124/19 встановлено факт смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Кадіївка Луганської області, тобто в населеному пункті за зареєстрованим місцем проживання померлого пенсіонера.

Також позивачем на підтвердження спільного проживання з ОСОБА_2 надано довідку КП «Жилсервіс 5» від 27.08.2019 № 1343 про склад сім`ї, яку не враховано відповідачем, як таку, що видана створеним у не передбаченому законом порядку органом на тимчасово окупованій території, а отже не має юридичної сили та не підтверджує факт проживання позивача на час смерті з ОСОБА_2 .

Проте, з такими твердженнями суд погодитися не може, зважаючи на таке.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді Європейського суду з прав людини, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист.

Таким чином, суд вважає, що довідка КП «Жилсервіс 5» від 27.08.2019 № 1343 про склад сім`ї має враховуватися як доказ спільного проживання позивача та ОСОБА_2 . Тим більше, що вказана у цій довідці інформація підтверджена іншими допустимими доказами - відміткою про зареєстроване місце проживання у паспортах позивача та ОСОБА_2 .

Оскільки вищеописані докази у повній мірі спростовують твердження відповідача про відсутність належних та допустимих доказів спільного проживання позивача та ОСОБА_2 , суд дійшов висновку, що Рубіжанським ОУПФУ Луганської області безпідставно не виплачено ОСОБА_1 недоотриману за життя ОСОБА_2 суму пенсії.

Щодо тверджень відповідача про звернення позивача за виплатою недоотриманої пенсії із заявою встановленого зразка відповідно до Порядку № 22-1, суд вважає їх безпідставними, оскільки чинним законодавством, у тому числі й цим Порядком, не встановлена форма заяви про виплату недоотриманої пенсіонером за життя суми пенсії.

Твердження Рубіжанського ОУПФУ Луганської області, що недоотримана за життя ОСОБА_2 пенсія може бути виплачена не більше ніж за три роки до дня звернення ОСОБА_1 за її отриманням, суд також вважає безпідставними, оскільки умовою обмеження виплати пенсії цим строком є її несвоєчасне отримання з вини пенсіонера.

Однак, відповідачем не надано суду доказів, що ОСОБА_2 не отримував пенсію з 01 березня 2016 року з власної вини.

Натомість, у відзиві на позовну заяву відповідачем вказано, що нарахування та виплата пенсії зупинені ОСОБА_2 через отримання УПФУ в м. Рубіжному Луганської області, правонаступником якого є відповідач, електронного листа ГУПФУ від 25.02.2016 № 1566/02-02 «ТЕРМІНОВО!», яким повідомлялось про необхідність до з`ясування припинити виплати внутрішньо переміщеним особам з 01.03.2016, включеним до списків осіб, інформація щодо яких потребує перевірки обґрунтованості продовження виплати пенсії на підконтрольній державі території.

Частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд зауважує, що частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV визначено вичерпний перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України або за рішенням суду. Цим переліком передбачена можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Водночас, Законом № 1058-IV не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як отримання листа з переліком осіб, по яких необхідно додатково з`ясувати обґрунтованість продовження виплати пенсії.

Суд вважає, що розширення постановами Кабінету Міністрів України переліку підстав для припинення виплати пенсії, які є відмінними від визначених частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV, не є «іншим випадком припинення виплати пенсії, передбаченим законом» у розумінні пункту 5 частини першої статті 49 цього Закону.

Таким чином, припинення виплати пенсії позивачу за відсутності передбачених законами України підстав, є незаконним.

Відповідно, виплата неотриманої пенсіонером пенсії з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, відповідно до частини другої статті 46 Закону № 1058-IV здійснюється за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Крім того, з вищеописаних доказів судом встановлено, що ОСОБА_2 22.06.2016 звернувся до відповідача з заявою щодо поновлення виплати пенсії з 01.03.2016, надав довідку внутрішньо переміщеної особи від 06.05.2015 № 917007081. Однак, через прийняття Комісією з питань призначення (відновлення, припинення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам рішення від 29.07.2016 № 4 про відмову у виплаті пенсії ОСОБА_2 , відповідачем за цією заявою не поновлено виплату пенсії.

Таким чином, суд встановив, що недоотримана за життя ОСОБА_2 пенсії має бути виплачена ОСОБА_1 без обмеження будь-яким строком.

Однак, з матеріалів пенсійної справи померлого пенсіонера судом встановлено, що виплата пенсії ОСОБА_2 припинена з 01 березня 2016 року, що спростовує твердження позивача щодо неотримання пенсіонером пенсії з лютого 2016 року. У свою чергу, позивачем не надано доказів на підтвердження таких тверджень. Відповідно, цій частині вимог слід відмовити.

Що стосується обраного позивачем способу захисту своїх порушених прав, суд зазначає таке.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення права позивача на виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю її чоловіка сталося через нездійснення Рубіжанським ОУПФУ Луганської області такої виплати за відсутності визначених Законом № 1058-IV підстав, тобто, внаслідок його бездіяльності.

Таким чином, ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною бездіяльності Рубіжанським ОУПФУ Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 суми пенсії, що належала її чоловіку ОСОБА_2 та залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, а також зобов`язання відповідача виплатити позивачу таку суму пенсії.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, позовні вимоги належить задовольнити частково.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивач від сплати судового збору звільнена.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 ) до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (місцезнаходження: 93009, Луганська область, місто Рубіжне, вулиця Студентська, будинок 35 А, код за ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 суми пенсії, що належала її чоловікові ОСОБА_2 та залишилася недоотриманою на день його смерті, як члену сім`ї померлого пенсіонера, який проживав з ним разом на день його смерті, за період з березня 2016 року по червень 2019 року.

Зобов`язати Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму пенсії, що належала її чоловікові ОСОБА_2 та залишилася недоотриманою на день його смерті, як члену сім`ї померлого пенсіонера, який проживав з ним разом на день його смерті, за період з березня 2016 року по червень 2019 року.

У задоволенні вимоги про визнання протиправними дій відповідача, зобов`язання виплатити недоотриману ОСОБА_2 за життя пенсію за лютий 2016 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова