Справа № 160/7862/19
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2020 року Справа № 160/7862/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови, -
14.08.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, у якій просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Мазур Анастасії Сергіївни від 12.08.2019 року у виконавчому провадженні № 58654717 про накладення штрафу у розмірі 3400 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження не була доведена до її відома. Державним виконавцем було порушено строки повідомлення боржника про виконавчі дії, передбачені абз.3 ч.1 ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження». Рішення суду вона виконує добровільно в порядку, визначеному рішенням, побаченням батька із сином не перешкоджає, однак ОСОБА_2 не виявляє бажання бачитись із дитиною, а суд не зобов`язував її здійснювати транспортування дитини за певною адресою. Виконавче провадження було незаконно відкрито Чечелівським відділом державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області тому, що на території Чечелівського району м. Дніпра Олійник К.О. ніколи не проживала і не була зареєстрована.
Представник позивача в судове засідання 20.01.2020 року не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача в судове засідання 20.01.2020 року не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі.
Третя особа в судове засідання 20.01.2020 року не з`явилась, надала пояснення, у яких просила відмовити у задоволенні позову.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 № 870 «Про деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції», наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2019 № 3173/5 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» відповідач змінив назву з Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на Чечелівський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), у зв`язку із чим судом замінено найменування відповідача.
Згідно частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду, зокрема й справ з приводу оскарження рішень органу державної виконавчої служби, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
02.07.2018 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області на підставі постанови апеляційного суду від 01.06.2018 року видано виконавчий лист у справі № 175/5360/13-ц, у якому зазначено:
1) зобов`язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
2) встановити наступний час та дні для зустрічей батька з сином: батько має право на спілкування та проживання з сином, включаючи нічний час, під час своєї відпустки та щорічних шкільних канікул без присутності матері дитини - 60 днів щорічно, з можливістю розподілу цих днів протягом року; кожні парні тижні місяця з 09:00 години суботи до 20:00 години неділі, включаючи нічний час на території квартири ОСОБА_2 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 чи за іншим місцем його мешкання, без присутності матері дитини ОСОБА_1 ; спілкування з 09:00 години до 20:00 години на території власної квартири чи за іншим місцем мешкання ОСОБА_2 , без присутності матері дитини, в наступні святкові дні: Різдво, Пасха, Трійця, День Конституції, День Незалежності (за рік не менше 5 святкових днів, що дорівнює половині всіх державних свят України) з можливістю змінити ці дні на інші святкові дні за обопільної згоди батьків; щоденне вільне спілкування з сином телефоном чи іншими телекомунікаційними мережами; день народження сина ІНФОРМАЦІЯ_1 з 09:00 години до 20:00 години 09 листопада, кожний парний рік (2016, 2018,...) за місцем мешкання ОСОБА_2 ; день народження ОСОБА_2 11 червня з 09:00 години до 20:00 години 12 червня за місцем мешкання позивача без присутності матері дитини; під час хвороби дитини з 09:00 години до 20:00 години за місцем знаходження сина з дотриманням його режиму та надавати вільний доступ лікарів для його огляду; вільне спілкування з сином в дошкільних, шкільних та інших навчальних закладах у час вільний від навчального процесу.
18.03.2019 року старшим державним виконавцем Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Мазур Анастасією Сергіївною за місцем проживання стягувача відкрито виконавче провадження № 58654717 на підставі виконавчого листа виданого 02.07.2018 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області у справі № 175/5360/13-ц.
23.03.2019 року старшим державним виконавцем Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Мазур А.С. винесено постанову, якою на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 1700,00 грн. на користь держави із посиланням на вимоги статей 75 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з невиконанням без поважних причин рішення суду.
У виконавчому провадженні № 58654717 на підставі статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято ряд постанов про накладення штрафу за повторне невиконання рішення суду на боржника - ОСОБА_1 .
12.08.2019 року на підставі акта державного виконавця від 10.08.2019 року відповідачем винесено постанову про накладення штрафу за повторне невиконання рішення суду на боржника - ОСОБА_1 у сумі 3400 грн., незгода з яким і стала підставою для звернення до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.
Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Частиною 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно пункту 16 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульований статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».
За змістом частин 1-3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.
Згідно частини 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Відповідно до частини 2 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
У даному випадку спірним є питання правомірності накладення на боржника штрафу за повторне невиконання рішення без поважних причин.
Як встановлено судом під час розгляду справи позивачем було оскаржено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду постанову державного виконавця від 23.03.2019 року про накладення штрафу в сумі 1700,00 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 року у справі №160/3463/19, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду 17.12.2019 року, визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області Мазур А.С. від 23.03.2019 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 1700,00 грн.

Згідно частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, скасування в судовому порядку постанови державного виконавця від 23.03.2019 року про накладення на позивача штрафу за невиконання судового рішення вказує на відсутність повторності щодо невиконання боржником судового рішення у виконавчому провадженні № 58654717.

За таких обставин суд дійшов висновку про протиправність постанови від 12.08.2019 року у виконавчому провадженні № 58654717 про накладення на позивача штрафу у розмірі 3400 грн. за повторне невиконання рішення без поважних причин.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, понесених позивачем, суд виходить з наступного.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частини 1, 2 статті 134 КАС України).

Згідно пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Частиною сьомою статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так судом встановлено, що між адвокатом Вербою Андрієм Петровичем та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги від 13.08.2019 року.

Відповідно до підпункті 1.1. статті 1 «Предмет договору» довіритель доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання представляти інтереси довірителя в Дніпропетровському окружному адміністративному суді у справі за позовом ОСОБА_1 до Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про та скасування постанови державного виконавця від 12.08.2019 року про накладання штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 3400 грн. у виконавчому провадженні №58654717.

Актом виконаних робіт (наданих послуг) від 14.08.2019 року встановлено, що відповідно до умов договору надання правової допомоги б/н від 13.08.2019 року "Виконавцем" надана правнича допомога: в сумі 3750 грн., з яких сплачено 3100 грн., що підтверджується відповідною квитанцією від 13.08.2019 року № 36388 із зазначенням призначення платежу, що відповідає предмету позову.

У матеріалах справи міститься ордер № 39/041 від 13.08.2019 року на представництво інтересів позивача на підставі договору про надання правничої допомоги б/н від 13.04.2019 року.

Також позивачем надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 738 від 24.12.2011 року, яке видано Вербі А.П .

За таких обставин, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача понесені фактичні витрати на правничу допомогу у розмірі 3100,00 грн., оскільки вказані витрати документально підтверджені.

В частині 650,00 грн. витрати на правову допомогу не підтверджені документами, які свідчать про їх фактичне виконання або про те, що вказані витрати будуть понесені у майбутньому.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 242-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (вул. Надії Олексієнко, 100, м. Дніпро, 49008, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Мазур Анастасії Сергіївни від 12.08.2019 року у виконавчому провадженні № 58654717 про накладення штрафу у розмірі 3400 грн..

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 768,40 грн. та витрати на на правничу допомогу адвоката у розмірі 3100,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене у строки, встановлені частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 20 січня 2020 року.

Суддя С.І. Озерянська