Справа № 280/5807/19
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року Справа № 280/5807/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Садового І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Вельможко К.С.,

представника позивача: Ліпаткіної Е.В.,

представника відповідача: Гурильова А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції матеріали адміністративної справи

за позовною заявою: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до: Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (69095, м.Запоріжжя, вул. Українська, буд.50, )

про: визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати неправомірними дії Головного Управління Держгеокадастру у Запорізької області щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , розміром 1,70 га на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області, скасувавши відмову відповідача від 27 травня 2019 року за № К-1148-789/0/18-19;

- зобов`язати Головне Управління Держгеокадастру у Запорізької області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , розміром 1,70 га, яка знаходиться на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області.

Ухвалою суду від 27 листопада 2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Протокольною ухвалою від 26 грудня 2019 року у розгляді справи оголошено перерву до 09 січня 2020 року.

Протокольною ухвалою від 09 січня 2020 року у розгляді справи оголошено перерву до 15 січня 2020 року.

У судовому засіданні 15 січня 2020 року, на підставі статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У відповідності до вимог частини 1 статті 229 КАС України у відкритому судовому засіданні здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу «Акорд».

Представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив (вх.№309 від 03 січня 2020 року). Зокрема зазначив про протиправність відмови відповідача від 27 травня 2019 року за № К-1148-789/0/18-19 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , розміром 1,70 га на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області. На думку представника, проект землеустрою пройшов усі необхідні погодження, відтак неодноразові відмови відповідача у його затвердженні вважає незаконними та такими, що перешкоджають позивачу приступити до використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Зокрема зазначив, що на розгляді у Головному управлінні Держгеокадастру у Запорізькій області перебувала заява ОСОБА_1 про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 1,7 га для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області. За наслідками розгляду вказаної заяви Головне управління надало відповідь про невідповідність проекту нормам чинного законодавства, а саме: відсутність дозволу на розробку проекту землеустрою у Головному управлінні; невідповідність матеріалів геодезичних вишукувань вимогам Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000, 1:500; надання застарілих даних агрохімічної паспортизації земель; невідповідність акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання вимогам Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. Враховуючи викладене, представник відповідача не вбачає протиправності дій Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу. Просить суд відмовити у позові у повному обсязі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

20 червня 2012 року розпорядженням голови районної державної адміністрації № 324 надана згода на розроблення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки сільськогосподарського призначення (угіддя-рілля) із земель запасу сільськогосподарського призначення Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області у розмірі 1.70 га на умовах оренди, терміном на 49 років.

На підставі вищевказаного розпорядження та заяви позивача Приморським міськрайонним виробничим відділом Запорізької регіональної філії Державного підприємства "Центр Державного земельного кадастру" розроблено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянці України ОСОБА_4 (а.с.24-81).

Земельній ділянці, щодо якої позивачу надано згоду на розробку проекту землеустрою, присвоєно кадастровий номер :02:014:0053 (а.с.14).

25.12.2015 розпорядженням голови районної державної адміністрації №454 про впорядкування розпоряджень голови районної державної адміністрації, зокрема, внесено зміни до розпорядження голови районної державної адміністрації від 20 червня 2012 року №324 «Про надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам України на території Борисівської сільської ради», а саме, у тексті розпорядження та у назві розпорядження і додатку до нього, слово «згода» замінено словами «дозвіл» (а.с.16).

Як свідчать матеріали справи, позивач неодноразово протягом 2016-2019 років зверталась з заявою до відповідача про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду розміром 1,7 га для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області. З посиланням на різні недоліки в наданій документації проект неодноразово не затверджувався відповідачем (а.с.18-23).

13 травня 2019 року позивач вчергове звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо спірної земельної ділянки.

Листом від 27 травня 2019 року №К-1148-789/0/18-19 (а.с.17) Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області повідомило позивача про відсутність підстав для задоволення заяви від 13 травня 2019 року з огляду на невідповідність представленого проекту землеустрою нормам чинного законодавства, а саме:

-відсутність в наданому проекті землеустрою рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

-матеріали геодезичних вишукувань не в повній мірі відповідають вимогам Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000, 1:500, яка затверджена наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру при Кабінеті Міністрів України №56 від 09 квітня 1998 року, та порядку використання Державної референцної системи координат УСК-2000 при здійсненні робіт із землеустрою, затвердженого наказом Мінагрополітики від 02 грудня 2016 року №509, що зареєстрований в Мінюсті 19 грудня 2016 року за №1646/29776;

-акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не в повній мірі відповідає Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 №376, що зареєстровано в Мінюсті 16.06.2010 за №391/17686;

-згідно статті 37 Закону України «Про охорону земель» дані агрохімічної паспортизації земель використовуються в процесі регулювання земельних відносин при: передачі у власність або наданні в користування, в тому числі в оренду, земельної ділянки. Оновити інформацію долучену до проекту щодо агрохімічного обстеження ґрунтів.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки протиправними, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 2 статті 2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що причинами відмови ОСОБА_4 у затвердженні документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду розміром 1,7 га для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області стали невідповідності представленого проекту землеустрою нормам чинного законодавства.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

1. Щодо посилання відповідача на відсутність в наданому на затвердження проекті землеустрою рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

В ході судового розгляду справи відповідачем зазначалось, що з огляду на наявність розпорядження Приморської районної державної адміністрації Запорізької області від 25 грудня 2015 року №454, з 01 січня 2013 року розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності, до якої відноситься і земельна ділянка, щодо якої позивачем подано заяву про затвердження проекту землеустрою, є Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, а районні державні адміністрації відповідно не мають права розпоряджатися такими землями.

Крім того, відповідач вказував на різницю в поняттях «дозвіл» і «згода», з огляду на яку розпорядження голови Приморської районної державної адміністрації Запорізької області від 20 червня 2012 року №324 «Про надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам України на території Борисівської сільської ради» не є дозволом, в розумінні пункту 7 статті 118 Земельного кодексу України, на розробку проекту землеустрою у Головному управлінні.

Суд розцінює такі висновки відповідача необґрунтованими та безпідставними з наступних причин.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Приморської районної державної адміністрації Запорізької області від 20.06.2012 року №324 позивачу надано згоду на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,70 га розташованої на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області.

Відповідно до частини 3 статті 122 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття розпорядження від 20 червня 2012 року №324) районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання.

Отже, на момент прийняття розпорядження від 20 червня 2012 року №324, Приморська районна державна адміністрація Запорізької області мала повноваження розпорядника земельними ділянками державної власності для сільськогосподарського використання у межах та за межами населеного пункту, зокрема, могла передавати в оренду земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які розташовані на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області.

Згідно з частиною 1 статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Відповідно до частини 2 вказаної статті особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення.

Частиною 3 статті 123 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Необхідно зазначити, що у нормах законодавства, яке врегульовувало порядок отримання земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду на момент винесення розпорядження від 20 червня 2012 року №324, застосовано слово "дозвіл", однак у розпорядженні від 20 червня 2012 №324 вжито слово "згода".

Разом з тим, посилання відповідача на те, що надана позивачу "згода" на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не може вважатись "дозволом" на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є безпідставними, оскільки Земельний кодекс України не надає визначення поняттям "дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки", "згода на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки", та не розрізняє їх.

Вживане у частині 3 статті 123 Земельного кодексу України слово "дозвіл" передбачає позитивне рішення уповноваженого органу за результатами розгляду відповідного клопотання, що являє собою згоду на розроблення проекту землеустрою. Отже, суд приходить до висновку, що формулювання "дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" та "згода на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" є тотожними за своїм змістом поняттями, що відображають волевиявлення уповноваженого органу.

Крім того, чинне законодавство не передбачає прийняття за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою будь-якого іншого рішення, окрім дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмови у його наданні.

Враховуючи, що розпорядження голови Приморської районної державної адміністрації Запорізької області від 20 червня 2012 року №324 прийнято за результатами розгляду заяви позивача про надання в оренду земельної ділянки, суд приходить до висновку, що зазначеним розпорядження надано саме дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розумінні частини 3 статті 123 Земельного кодексу України, а прийняте в подальшому розпорядження № 454 від 25 грудня 2015 року лише впорядковує розпорядження голови Приморської районної державної адміністрації Запорізької області від 20 червня 2012 року №324 та не є самостійним рішенням уповноваженого суб`єкта про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки .

З 01.01.2013 року набрали чинності зміни до Земельного кодексу України, та зокрема зміни до статті 122 Земельного кодексу України, де розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності визначено відповідні Управління Держземагентства (в подальшому Управління Держгеокадастру).

Разом з тим, у зв`язку з набранням чинності вказаними змінами та делегуванням повноважень Управлінням Держгеокадастру, законодавцем не зобов`язано зацікавлених осіб повторно отримувати дозволи на розроблення проектів землеустрою та не визначено, що раніше видані дозволи є нечинними.

В даному випадку позивачу надано дозвіл/згоду на розроблення проекту землеустрою розпорядженням голови Приморської районної державної адміністрації Запорізької області від 20 червня 2012 року №324, яке було видано в межах повноважень та є чинним, доказів протилежного суду не надано.

Таким чином, посилання відповідача на відсутність дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, за наявності розпорядження голови Приморської районної державної адміністрації Запорізької області від 20 червня 2012 року №324, виданого в межах повноважень, є проявом надмірного формалізму, у зв`язку з чим не може вважатись правомірним за даних обставин.

Зазначені правові висновки відображені також в ухвалі Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2017 по справі № 808/2337/16.

2. Щодо невідповідності матеріалів геодезичних вишукувань вимогам Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000, 1:500, яка затверджена наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру при Кабінеті Міністрів України №56 від 09 квітня 1998 року, та порядку використання Державної референцної системи координат УСК-2000 при здійсненні робіт із землеустрою, затвердженого наказом Мінгрополітики від 02 грудня 2016 року №509, що зареєстрований в Мінюсті 19 грудня 2016 року за №1646/29776.

З посиланням на порядок використання Державної геодезичної референцної системи координат УСК-2000 при здійсненні робіт із землеустрою, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 02 грудня 2016 року №509, відповідач вказав про використання в наданому на затвердження проекті іншої системи координат, ніж УСК-2000.

Суд критично оцінює такі висновки відповідача, оскільки поданий на затвердження проект виготовлявся та погоджувався у 2015 році, тоді як обов`язок використовувати систему координат УСК-2000 виник після погодження та виготовлення проекту землеустрою.

Крім того, розшифрування вищезазначеної невідповідності не було зазначено у оскаржуваній відмові відповідача, а надано суду у відзиві на позов. Зазначення відповідачем в листі від 27.05.2019 № К-1148-789/0/18-19 «не в повній мірі» повинно бути мотивовано, оскільки зазначені нормативні акти містять багато різних вимог щодо правильності топографічних знімань. Відмова відповідача натомість містить тільки зазначення нормативних документів, та що саме у проекті землеустрою не відповідає вимогам взагалі не зазначено.

3. Щодо доводів відповідача про необхідність оновлення агрохімічного паспорта.

З посиланням на статтю 54 Закону України «Про охорони земель», у відповідності до якої агрохімічна паспортизація орних земель здійснюється через кожні 5 років, відповідач вказав про наявність в матеріалах спірного проекту застарілих даних агрохімічної паспортизації (станом на 2012 рік).

Суд зазначає, що у відповідності до статті 50 Закону України «Про землеустрій» від 22 травня 2003 року, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

З вищезазначеного слідує, що агрохімічний паспорт не є обов`язковою складовою проекту землеустрою, відтак посилання відповідача на необхідність його оновлення є безпідставними.

4. Щодо невідповідності актів прийомки-передачі межових знаків на зберігання Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року №376, що зареєстровано в Мінюсті 16 червня 2010 року за №391/17686.

Відповідачем роз`яснено, що в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання вбачається перевищення мінімальної відстані (200 метрів) між деякими межовими знаками в поворотних точках меж земельної ділянки.

Судом встановлено, що проект землеустрою, поданий відповідачу на затвердження, пройшов усі необхідні погодження зі всіма, передбаченими законом органами.

Таким чином, дії відповідача на стадії затвердження проекту, що зводяться до аналізу проектної документації та переоцінки дій органів, які надали свої позитивні висновки щодо відповідності проекту землеустрою вимогам чинного законодавства України, а також оцінки органу, який робив схеми, додатки до проекту фактично є перевищенням компетенції відповідача.

Згідно частини 8-10 статті 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього кодексу.

Суд наголошує, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 (далі - Положення № 333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за № 1391/29521.

Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, згідно з пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої Наказом Держгеокадастру від 15 жовтня 2015 року № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

При цьому пунктом 123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі наданні відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його затвердженні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

Разом з тим, в даному випадку позивач звернувся до відповідача не із зверненнями, а із відповідною заявою, за наслідками розгляду яких суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідні управлінські рішення, в той час, як останній протиправно направив ОСОБА_1 відповідь у формі листа від 27.05.2019 № К-1148-789/0/18-19 (а.с.17).

Згідно заявлених позовних вимог, позивач просить суд визнати неправомірними дії Головного Управління Держгеокадастру у Запорізької області щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , розміром 1,70 га на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області, скасувавши відмову відповідача від 27 травня 2019 року за № К-1148-789/0/18-19.

Проте, відсутність належним чином оформленого рішення Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду чи відмову у його затвердженні у формі наказу, свідчить саме про протиправну бездіяльність уповноваженого органу.

Зазначені правові висновки відображені в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №1640/2594/18.

Приписами частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи частини 2 статті 9 КАС України, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області у вирішенні заяви ОСОБА_1 від 13 травня 2019 року вх.№К-1148/0/17-19 про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду розміром 1,7 га для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області.

З приводу заявленої позовної вимоги щодо зобов`язання Головного Управління Держгеокадастру у Запорізької області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду розміром 1,7 га для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені статтею 118 Земельного кодексу України, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача прийняти відповідне рішення, тобто рішення про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки.

В матеріалах справи наявні докази, які були досліджені судом, які свідчать про наявність можливості у суб`єкта владних повноважень прийняти обгрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду.

Враховуючи викладене, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є саме зобов`язання Головного Управління Держгеокадастру у Запорізької області затвердити поданий ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду розміром 1,7 га для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області, з урахуванням висновків суду.

Зазначена правова позиція підтверджується також постановою Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №1640/2594/18.

З вказаних підстав, враховуючи визнання судом бездіяльності відповідача протиправною, суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу позивача щодо зобов`язання Головного Управління Держгеокадастру у Запорізької області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду розміром 1,7 га для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки відповідачем у справі є Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, то саме з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 768,40 грн., що підтверджується платіжною квитанцією від 15 листопада 2019 року (а.с.3).

Сплачена сума судового збору підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд.50, ) про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області у вирішенні заяви ОСОБА_1 від 13.05.2019 вх.№К-1148/0/17-19 про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду розміром 1,7 га для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області.

Зобов`язати Головне Управління Держгеокадастру у Запорізької області (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд.50, ) затвердити поданий ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду розміром 1,7 га для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд.50, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 16.01.2020.

Суддя І.В.Садовий