Справа № 464/2530/16-а
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення

09 січня 2020 рокуЛьвів№ КДМ/167/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Старунського Д.М., Качмара В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 21.04.2016) до міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції про визнати неправомірними дій щодо відмови у проведенні державної реєстрації народження дитини, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в лікарні Ланіадо м. Нетанія Держави Ізраїль та зобов`язання його провести державну реєстрацію народження її новонародженої дитини, внести в запис в Книгу реєстрації народжень, присвоївши їй прізвище « ОСОБА_2 », ім`я « ОСОБА_2 » по батькові « ОСОБА_2 » в графу батьки: батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_1 .

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2016 року скасовано та прийнято нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірними дії міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні державної реєстрації народження її дитини, яку народила 08 вересня 2015 року в лікарні Ланіадо м. Нетанія держави Ізраїль. Зобов`язано міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції провести державну реєстрацію народження дитини ОСОБА_1 , внести запис в Книгу реєстрації народжень, присвоївши їй прізвище « ОСОБА_2 », ім`я « ОСОБА_2 », по батькові « ОСОБА_2 », в графу батьки: батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_1 .

Із таким рішенням не погодився Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області та оскаржив його в касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року касаційну скаргу Львівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області залишено без задоволення. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року у цій справі залишено без змін.

ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з заявою про роз`яснення постанови апеляційного суду. Заява мотивована тим, що відповідач, виконуючи рішення суду не вніс всіх даних, що передбачається правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні включивши лише пункти: прізвище, ім`я, по батькові батьків. Інші дані, які є обов`язковими для запису в актовому записі, що визначають походження дитини при її реєстрації: дата, місце народження та проживання матері, її громадянство, те що дитина народилася живонародженою та те, що запис про батька дитини проводиться за її вказівкою безпідставно проставлено прочерками, що суперечить ст. 135 та ч. 3 ст. 144 Сімейного кодексу України. Враховуючи зазначене, просить роз`яснити резолютивну частину постанови зазначивши відповідачу, що саме він має зробити виконуючи рішення суду.

Вивчивши матеріали справи та доводи зазначеної заяви, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з таких мотивів.

Згідно змісту постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі. Апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання неправомірними дій Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні державної реєстрації народження її дитини, яку народила 08 вересня 2015 року в лікарні Ланіадо м. Нетанія держави Ізраїль та зобов`язання відповідача провести державну реєстрацію народження дитини ОСОБА_1 .

Також, апеляційним судом було зазначено, про неправомірність дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні державної реєстрації народження її дитини.

Отже, суд вказав, які саме дії визнані неправомірними, та які дії повинен вчинити відповідач.

Слід зазначити, що шляхом роз`яснення судового рішення суд не вправі змінювати його зміст по суті вирішеного спору.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ст. 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання. Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження.

Виходячи із системного тлумачення положень вказаної статті, роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акту, який полягає в усуненні неясності судового акту і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі, роз`яснено може бути рішення у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки постанова апеляційного адміністративного суду є цілком зрозумілою та не потребує роз`яснення, з мотивувальної частини судового рішення вбачається, що його текст труднощів для розуміння не викликає, суть є зрозумілою та не двозначною, а тому розширеного тлумачення шляхом роз`яснення та винесення процесуального документу з цього приводу не потребує.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 248, 250, 254, 310, 321, 325 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року у справі № 464/2530/16-а - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді Д. М. Старунський
В. Я. Качмар
Повний текст ухвали складено 14 січня 2020 року.