Справа № 640/19159/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 року м. Київ № 640/19159/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Національної поліції України в особі Департаменту боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Національної поліції України, Державної міграційної служби України
провизнання протиправними дій та скасування рішення
Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: - Державна прикордонна служба України;

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_2 (далі також - позивач) з позовом до Департаменту боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Національної поліції України та Державної міграційної служби України (далі також - ДМС), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Державна прикордонна служба України, в якому просив:

- визнати протиправними дії Департаменту боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Національної поліції України із зверненням до Державної міграційної служби України з поданням щодо обмеження у праві в`їзду на територію України громадянина Великобританії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 28.11.2028;

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України щодо обмеження в праві в`їзду на територію України громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 28.11.2028.

Ухвалою суду від 20.11.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.09.2019 замінено неналежного відповідача - Департамент боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, Національної поліції України на належного - Національну поліцію України. Таким чином, позовні вимоги, спрямовані позивачем до Департаменту боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Міністерства внутрішніх справ України, стосуються Національної поліції України.

У судовому засіданні 17.09.2019 суд ухвалив про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою від 09.12.2019 суд вирішив вийти з письмового провадження та продовжити розгляд справи в порядку загального позовного провадження у зв`язку із необхідністю вирішити клопотання Національної поліції України про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом.

У судовому засіданні 09.12.2019 суд за клопотанням учасників справи перейшов до її розгляду у порядку письмового провадження.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що Департамент боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, Національної поліції України необґрунтовано звернувся до Державної міграційної служби України із поданням про заборону позивачу в`їзду на територію України, оскільки позивач не вчиняв та не підозрюється у вчиненні жодних злочинів чи інших правопорушень, пов`язаних з торгівлею людьми.

Крім того, відсутні докази надходження від правоохоронних органів Великобританії до правоохоронних органів України в установленому законодавством порядку інформації про причетність позивача до вчинення злочинів, пов`язаних з торгівлею людьми.

За таких обставин позивач уважає, що рішення Державної міграційної служби України про обмеження його права на в`їзд до України, в тому числі у зв`язку з тим, що у Великобританії він є правопорушником, що скоїв сексуальний злочин, становить загрозу для дітей та підпадає під певні судові обмеження, є необґрунтованим, а тому підлягає визнанню судом протиправним і скасуванню.

Відповідач - Державна міграційна служба України у відзиві на позовну заяву просила відмовити в задоволенні позову, стверджуючи, що оскаржуване рішення прийняте уповноваженою особою Державної міграційної служби України відповідно до закону та за наявності для цього відповідних підстав, а саме на підставі подання Національної поліції України, відповідно до якого позивач у Великобританії є правопорушником, який скоїв сексуальний злочин, становить загрозу для дітей та підпадає під судові обмеження, зокрема стосовно контактів з дітьми, які не досягли 16-річного віку, без нагляду.

Уважаючи обґрунтованими вжиті щодо позивача заходи у вигляді заборони на в`їзд до України, Державна міграційна служба України вказала на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Тетяна Жданок проти Латвії», відповідно до якого гарантування стабільності та ефективності демократичної системи може вимагати від держави вжиття специфічних заходів, а демократія є поняттям, заснованим на компромісі, що вимагає різних поступок з боку окремих осіб, які повинні інколи бути готові обмежити деякі із своїх свобод так, щоб забезпечити більшу стабільність держави в цілому.

Відповідач - Національна поліція України у відзиві на позовну заяву зазначила про необґрунтованість позовних вимог, що Державна міграційна служба України прийняла оскаржуване рішення в межах наданих їй повноважень та відповідно до закону на підставі подання Національної поліції України, аргументованого наявною оперативною інформацією про позивача, отриманою від правоохоронних органів Великої Британії. Зауважила, що в пункті 18 постанови від 25.06.2009 №1 Пленум Вищого адміністративного суду України зазначив, що необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд.

Водночас Національна поліція України вказала на пропущення позивачем установленого законодавством шестимісячного строку звернення до суду з даним адміністративним позовом та просила залишити позовну заяву без розгляду, стверджуючи, що про оскаржуване рішення позивач дізнався 13.12.2017 під час відмови йому в пропуску на територію України, саме з цієї дати почався перебіг строку звернення до суду, тоді як до суду позивач звернуся 16.11.2018, тобто майже через рік.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити, представники відповідачів щодо позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні або залишити позовну заяву без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Державної міграційної служби України від 28.11.2017, підписаним директором Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України Науменко Н.М., затвердженим т.в.о. Голови Державної міграційної служби України Пімаховою Д.М., заборонено громадянину Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзд в Україну строком на 10 років.

Рішення прийняте на підставі подання Національної поліції України від 15.11.2017 №12630/02/16-2017 про встановлення згаданої заборони.

Про прийняття указаного рішення повідомлено Державну прикордонну службу України, яка на його виконання 13.12.2017 в пункті пропуску через державний кордон для повітряного сполучення «Бориспіль» відмовила в перетині державного кордону України громадянину Великобританії ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із рішенням Державної міграційної служби України від 28.11.2017 про заборону в`їзду в Україну, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із такого.

Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання у межах кожної держави.

У свою чергу Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон) визначено правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлено порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, відповідно до частини третьої статті 3 якого іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 13 Закону визначено підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну.

Так, не дозволяється в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

- якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Частиною третьою статті 13 Закону визначено, що рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №360 (далі - Положення), Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 7 Положення визначено, що ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Порядок прийняття ДМС та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється, визначається Інструкцією про порядок прийняття ДМС України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 №1235 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 3 Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах 2, 3 та 7 частини першої статті 13 Закону.

Згідно з пунктом 4 Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою, зокрема, підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Таким чином, вирішення питання про заборону в`їзду в Україну віднесене до дискреційних повноважень ДМС України. Тобто, названому суб`єкту владних повноважень надається свобода дій, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень на підставі інформації, отриманої від уповноваженого органу.

Як встановлено судом, оскаржуване рішення про заборону позивачу в`їзду в Україну, прийняте ДМС України за ініціативою Національної поліції, яка звернулася до ДМС України із поданням про встановлення такої заборони, підписане першим заступником Голови Національної поліції України - начальником кримінальної поліції Аброськіним В.В.

Оцінюючи дії Національної поліції України щодо звернення до Державної міграційної служби України з поданням про обмеження у праві в`їзду на територію України громадянина Великобританії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 28.11.2028, суд виходить із такого.

Статтею 2 Закону України «Про Національну поліцію України» визначено основні завдання поліції, поміж яких, забезпечення публічної безпеки і порядку; охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидія злочинності.

Частиною першою статті 4 вказаного Закону передбачено взаємовідносини у сферах діяльності поліції з відповідними органами інших держав та міжнародними організаціями, які базуються на міжнародних договорах, а також на установчих актах та правилах міжнародних організацій, членом яких є Україна.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5 частини першої статі 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема:

- здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень;

- виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення;

- вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виники внаслідок чинення кримінального, адміністративного правопорушення;

- здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Пунктом 5 Інструкції визначено, що після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу:

а) громадянство (підданство);

б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею);

в) дата народження (день, місяць, рік);

г) стать;

ґ) місце проживання;

д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий;

е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну;

є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Ураховуючи викладені вище приписи законодавства Національна поліція України належить до числа суб`єктів, які мають право звертатися до органів ДМС щодо заборони в`їзду в Україну окремим особам за наявності для того відповідних підстав. При цьому таке звернення, окрім того, що має відповідати встановленим формальним вимогам, має ґрунтуватися на об`єктивних відомостях про особу, стосовно якої пропонується встановити заборону в`їзду в Україну.

Подання Національної поліції України від 15.11.2017 №12630/02/16-2017 про встановлення заборони в`їзду в Україну громадянинові ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтоване необхідністю захисту прав і законних інтересів громадян України відповідно до статті 13 Закону, оскільки наявна інформація про те, що позивач постійно відвідує Україну та є правопорушником, який скоїв сексуальний злочин. У Великобританії позивач є особою, яка становить загрозу для дітей та підпадає під певні судові обмеження, зокрема щодо контакту з будь-якою дитиною, яка не досягла 16-річного віку, без нагляду.

Як зазначено в поданні, згідно зі статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень. Відповідно до пункту 1 статті 9 Факультативного протоколу до Конвенції про права дитини щодо торгівлі дітьми, дитячої проституції і дитячої порнографії (ратифіковано Законом України від 03.04.2003 №716-IV) держави-учасниці приймають або зміцнюють, застосовують і пропагують закони, адміністративні заходи, соціальні стратегії та програми з метою попередження злочинів, зазначених у цьому Протоколі. Особлива увага приділяється захисту дітей.

Аналіз змісту указаного подання дає підстави суду стверджувати, що в цілому це подання відповідає вимогам пункту 5 Інструкції, окрім підпункту «д» цього пункту у зв`язку з відсутністю в ньому відомостей про дату, орган видачі та серію і номер паспортного документа позивача. Однак указаний недолік є незначним та не впливає на правомірність дій Національної поліції України щодо звернення з цим рапортом до ДМС України.

Щодо відомостей про особу позивача, які зазначені в поданні і відповідно до абзаців другого та третього частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» стали підставою звернення Національної поліції України з цим поданням до ДМС України про вирішення питання щодо заборони йому в`їзду в Україну, суд зауважує наступне.

Ухвалою від 23.04.2019 суд звернувся до Національного центрального бюро Інтерполу в Україні щодо надання інформації про підозру громадянину Великобританії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів чи інших правопорушень та його перебування у міжнародному розшуку, а також надання інформації щодо надходження від правоохоронних органів Великобританії до Національної поліції України про вищевказаного громадянина.

На виконання вищевказаної ухвали суду Національна поліція України в особі начальника Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва листом від 17.05.2019 №ІР/2371/17/С95/14907/AG13/А2/3 повідомила суд про те, що згідно з інформацією, наданою Національним центральним бюро Інтерполу в Великобританії, громадянин цієї країни ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- є так званим «зареєстрованим сексуальним правопорушником» на території Великобританії, на підтвердження чого суду надано копію повідомлення Національного центрального бюро Інтерполу в Великобританії станом на 24.03.2017;

- був засуджений на території Великобританії за виготовлення та зберігання матеріалів дитячої порнографії, на підтвердження чого надано копію судового рішення.

Таким чином, інформація стосовно позивача, всупереч його доводам, отримана Національною поліцією України від уповноваженого органу.

Державна міграційна служба України також надала суду копію листа Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України від 17.04.2019 №ІР/14337/18/С95/12002/AG/13/А2/1, адресованого Департаменту боротьби із злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Національної поліції України, в якому вказано ті ж обставини.

Зазначені обставини/інформацію позивачем не спростовано.

Зважаючи на наявну щодо позивача інформацію, в інтересах забезпечення охорони громадського порядку та з метою захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні, Національна поліція України на реалізацію своїх повноважень, визначених статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію України», здійснюючи превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень, зокрема з метою забезпечення належних умов для гарантування безпеки та охорони дітей, обґрунтовано звернулася до Державної міграційної служби України з поданням про заборону позивачу в`їзду на територію України до 28.11.2028.

Законом України «Про охорону дитинства» охорону дитинства в Україні визначено як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Згідно з абзацом третім статті 4 названого Закону система заходів щодо охорони дитинства в Україні включає забезпечення належних умов для гарантування безпеки, охорони здоров`я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності.

Отже, вимога позивача про визнання протиправним дій Національної поліції України щодо направлення до ДМС України подання про обмеження позивачу права на в`їзд до України є необґрунтованою та задоволенню судом не підлягає.

При цьому суд не бере до уваги доводи позивача про те, що він не вчиняв і не підозрюється у вчиненні злочинів чи інших правопорушень, пов`язаних з торгівлею людьми, оскільки ці обставини не використовувалися Національною поліцією України як підстава для звернення до ДМС України щодо обмеження йому в`їзду на територію України.

За наявності обґрунтованого подання Національної поліції України про заборону позивачу в`їзду на територію України до 28.11.2028 у Державної міграційної служби України були обґрунтовані підстави для прийняття оскаржуваного рішення про заборону йому такого в`їзду.

Згідно з пунктом 7 Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну особі підписується керівником структурного підрозділу апарату ДМС, начальником управління (відділу) міграційної роботи ГУДМС, УДМС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і затверджується: в апараті ДМС - Головою, першим заступником або заступником.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Державної міграційної служби України від 28.11.2017 підписане та затверджене уповноваженими особами - відповідно директором Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України Науменко Н.М. та т.в.о. Голови Державної міграційної служби України Пімаховою Д.В.

Отже, позовні вимоги є необґрунтованими у повному обсязі та задоволенню судом не підлягають.

З приводу доводів Національної поліції України щодо пропуску позивачем встановленого законом строку для звернення до суду із даним позовом, суд зважає на пояснення представника позивача, в яких останній наголосив на помилковості тверджень Відповідача 1, що позивач саме 13.12.2017 коли позивачу було відмовлено в перетині державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон, дізнався про порушення свого права. Однак, відмовляючи у перетині державного кордону позивачу не було роз`яснено причин та підстав такої заборони, а також не було вручено жодних письмових документів. Позивач є громадянином Великобританії, не володіє українською мовою або поширеними в Україні мовами національних меншин, а також не обізнаний з особливостями законодавства України. Тому, лише після отримання відповіді на звернення народного депутата України ОСОБА_8 , що надана листом Відповідача 2 від 22.01.2018, а в подальшому після надсилання адвокатських запитів та отримання відповіді на них, позивач став вважати своє право порушеним, а тому звернувся до суду.

З урахуванням обгрунтувань представника позивача та не спростуванням їх представниками відповідачів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення ОСОБА_1 до суду.

Підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат відповідно до приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Національної поліції України та Державної міграційної служби України відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко