Справа № 540/2516/19
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2020-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2516/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області (далі-відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з січня 2017 року по серпень 2018 року, з жовтня 2018 року по квітень 2019 включно.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 припинені пенсійні виплати за період з січня 2017 року по серпень 2018 року, з жовтня 2018 року по квітень 2019 включно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У зв`язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в її населеному пункті вона була вимушена покинути своє постійне місце проживання та переїхати до м. Каховка, Херсонської області, де і була взята на облік, як внутрішньо переміщена особа. В зв`язку з нерегулярною виплатою пенсії з боку відповідача сформувалася заборгованість з невиплаченої пенсії, а саме: за період з січня 2017 року по серпень 2018 року, з жовтня 2018 року по квітень 2019 включно і з серпня 2019 року по теперішній час. На звернення позивача до органів Пенсійного фонду України, Каховський сервісний центр Головного Управління пенсійного фонду України в Херсонській області повідомив позивача, що засіданням Комісії по соціальному захисту населення виконавчого комітету Каховської міської ради прийнято рішення про припинення усіх видів соціальних виплат у зв`язку з не підтвердженням фактичного місця мого проживання. Крім того, позивачу роз`яснено, що пунктом 15 Постанови №365 встановлено, що орган який здійснює соціальні виплати,на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Підстав щодо виплати боргу за період з 15.02.2017 по 05.07.2017, з 08.09.2018 по 26.05.2019 не мається. Також повідомлено що з питання повернення пенсійних виплат за періоди з 06.07.2017 по 31.08.2017, з 10.07.2018 по 07.09.2018, з 27.05.2019 по 30.06.2019 Головним Управлінням пенсійного фонду України надіслано відповідне клопотання до Пенсійного фонду України.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернулась до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Ухвалою від 28.11.2019р. провадження у вказаній справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого убачається, що останній не визнає позов з наступних підстав. Зокрема, зазначає, що питання щодо здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам регулюється зокрема Постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (надалі-Постанова № 365), якою затверджений Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування (надалі-Порядок).

Згідно вищезазначеної Постанови № 365, рішення про призначення (відновлення) соціальних виплат або про відмову в призначенні (відновленні) соціальних виплат приймається комісіями, утвореними районними, районними у м.Києві та Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах рад (далі-Комісії).

Позивач перебуває на обліку в Каховському сервісному центрі з 12.09.2014 (первинне призначення) та отримує пенсію за вислугою років, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуванн, як внутрішньо переміщена особа згідно із довідкою від 20.10.2014 № (в подальшому довідки від 21.06.2016 №, від 06.07.2017 №, від 10.07.2018 №, від 27.05.2019 №6505-). Засіданням Комісії по соціальному захисту населення виконавчого комітету Каховської міської ради (далі Комісія) прийнято рішення про припинення усіх видів соціальних виплат у зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання позивача.

Пунктом 15 постанови № 365 зазначено орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення Комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Підстав щодо виплати боргу за періоди з 15.02.2017 по 05.07.2017 року, з 08.09.2018 по 26.05.2019 року немає, оскільки Позивач не перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа.

Щодо виплати боргу з 06.07.2017 по 31.08.2017 р., з 10.07.2018 по 07.09.2018 р., з 27.05.2019 по 30.06.2019 р., Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області направлено клопотання до Пенсійного фонду України.

Оскільки Комісією по соціальному захисту населення виконавчого комітету Каховської міської ради прийнято рішення про припинення виплати пенсії у зв`язку з не підтвердженням факту проживання/перебування за адресою, вказаною у довідці, відповідач вважає, що управлінням Фонду правомірно було зупинено виплату пенсії.

З огляду на викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми чинного законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України та є пенсіонером за вислугою років, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , від 05.02.2015р.

20 жовтня 2014р. позивачу видана довідка № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, відповідно до якої фактичним місцем проживанням позивача є: АДРЕСА_1 .

21 червня 2016р. позивачу видана довідка № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно до якої фактичне місце проживання позивача АДРЕСА_2 .

Відповідно до розпорядження №132453 від 15.07.2016р. поновлено виплату пенсії позивачу, згідно з витягу протоколу №9 від 13.07.2016р. засідання комісії по соціальному захисту населенню виконавчого комітету Каховської міської ради.

Відповідно до розпорядження №132453 від 15.12.2016р. зупинено виплату пенсії до з`ясування з 01.01.2017р. ОСОБА_1 згідно витягу з протоколу №29 від 07.12.2016р. засідання Комісії по соціальному захисту населення виконавчого комітету Каховської міської ради.

З витягу з протоколу №29 від 07.12.2016р. засідання Комісії по соціальному захисту населення виконавчого комітету Каховської міської ради убачається, що Комісією вирішено припинити виплату позивачу усіх видів соціальних виплат на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 09.11.2016р., що підтверджує факт не проживання внутрішньо переміщеної особи.

06 липня 2017 року позивачеві видана довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06.07.2017 за №, відповідно до якої фактичним місцем проживанням позивача є: АДРЕСА_3 .

06 липня 2017р. позивач звернулась до органів Пенсійного фонду із заявою про поновлення виплати пенсії.

Відповідно до розпорядження №132453 від 14.07.2017р. позивачу поновлено виплату пенсії з 06.07.2017р., згідно з витягом з протоколу №30 від 12.07.2017р. засідання Комісії по соціальному захисту населення виконавчого комітету Каховської міської ради.

Згідно з розпорядженням №53 від 19.09.2017р. зупинено виплату пенсії позивачу до з`ясування з 01.10.2017р., відповідно до витягу з протоколу №39 від 06.09.2017р. засідання Комісії по соціальному захисту населення виконавчого комітету Каховської міської ради.

Рішенням №39 від 06.09.2017р. Комісія по соціальному захисту населення виконавчого комітету Каховської міської ради вирішила відповідно до пп.1 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого ПКМУ від 08.06.2016р. №365, припинити усі види соціальних виплат ОСОБА_1

10 липня 2018 року позивачеві видано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.07.2018 №, відповідно до якої фактичним місцем проживанням позивача є: АДРЕСА_3 .

Цього ж дня позивач звернулась із заявою про поновлення виплати пенсії.

Рішенням Комісії №34 від 25.07.2018р. відповідно до Порядку призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання, затвердженого ПКМУ від 08.06.2016р. №365 та у зв`язку із підтвердженням факту проживання ОСОБА_1 за адресою, вказаною у довідці про взяття на облік, позивачу призначено усі види соціальних виплат, у тому числі пенсій з 10.07.2018р.

Розпорядженням №53 від 02.08.2018р. позивачу поновлено виплату пенсії з 10.07.2018р., згідно з витягом з протоколу №34 від 25.07.2018р. засідання Комісії по соціальному захисту населення виконавчого комітету Каховської міської ради.

Відповідно до рішення Комісії №42 від 12.09.2018р. у зв`язку із зняттям з обліку за особистою заявою від 05.09.2018р. за поданням управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради, позивачу припинено нарахування та виплату усіх видів соціальних виплат з 08.09.2018р.

27 травня 2019 року позивачу видана довідка №6505- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно до якої фактичним місцем проживанням позивача є: АДРЕСА_4 .

Відповідно до протоколу від 05.06.2019 № 23 Комісією прийнято рішення про виплату усіх видів соціальних виплат з дати звернення до органів Пенсійного фонду, а саме з 27.05.2019 року, у тому числі позивачу.

З липня 2019 року пенсія виплачується в поточному режимі, дата виплати 5 число.

У зв`язку із неодноразовим припиненням виплат пенсії позивач звернулась до Головного управління ПФУ у Херсонській області із заявою про виплату не отриманої пенсії за період з січня 2017 року по серпень 2018 року, з жовтня 2018 року по квітень 2019р.

Розглянувши вказану заяву відповідачем надано відповідь лист №516/І-99-1 від 15.08.2019р., відповідно до якого позивачу повідомлено, що вона «…перебуває на обліку в Каховському сервісному центрі з 12.09.2014 (первинне призначення) та отримує пенсію за вислугою років, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуванн, як внутрішньо переміщена особа згідно із довідкою від 20.10.2014 № (в подальшому довідки від 21.06.2016 №, від 06.07.2017 №, від 10.07.2018 №, від 27.05.2019 №6505-).

Засіданням Комісії по соціальному захисту населення виконавчого комітету Каховської міської ради (далі Комісія) прийнято рішення про припинення усіх видів соціальних виплат у зв`язку з не підтвердженням фактичного місця Вашого проживання, відповідно до акту обстеження матеріально побутових умов сім`ї від 09.11.2016 (протокол від 07.12.2016 № 29).

Наказом управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради (далі УПСЗН ) від 15.02.2017 № 13 скасовано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21.06.2016 № та засідання Комісії (протокол від 15.02.2017 №7) прийнято рішення про подальше припинення виплати усіх соціальних виплат з 15.02.2017, виплата пенсії припинена з 15.02.2017 року.

06.07.2017 року Вам видана довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06.07.2017 за №.

Засіданням Комісії з 06.07.2017 року призначено пенсійні виплати (протокол від 12.07.2017 №30).

За Вашою особистою заявою від 30.08.2017 року до УПСЗН про зняття з обліку у зв`язку із виїздом за межі фактичного проживання, Комісією прийнято рішення (протокол від 06.09.2017 № 39) про припинення усіх соціальних виплат з 01.09.2017 року.

10.07.2018 року Вам видано нову довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.07.2018 №.

Комісією прийнято рішення (протокол від 25.07.2018 № 34) про призначення усіх видів соціальних виплат з 10.07.2018 року.

За Вашою особистою заявою від 05.09.2018 року до УПСЗН про зняття з обліку у зв`язку із виїздом Комісією прийнято рішення (протокол № 42 від 12.09.2018 року) про припинення усіх видів соціальних виплат з 08.09.2018 року.

27.05.2019 року Вам надано нову довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.05.2019 № 6505-.

Відповідно до протоколу від 05.06.2019 № 23 Комісією прийнято рішення про виплату усіх видів соціальних виплат з дати звернення до органів Пенсійного фонду, а саме з 27.05.2019 року.

З липня 2019 року пенсія виплачується в поточному режимі, дата виплати 5 число.

Пунктом 15 постанови № 365 зазначено орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення Комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Підстав щодо виплати боргу за періоди з 15.02.2017 по 05.07.2017 року, з 08.09.2018 по 26.05.2019 року немає.

Щодо виплати боргу з 06.07.2017 по 31.08.2017 р., з 10.07.2018 по 07.09.2018 р., з 27.05.2019 по 30.06.2019 р., Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області направлено клопотання до Пенсійного фонду України.»

Таким чином, позивачу не виплачувалась пенсія у період з січня 2017 року по серпень 2018 року, з жовтня 2018 року по квітень 2019 включно.

Позивач вважає вищезазначену бездіяльність протиправною та просить зобов`язати відповідача поновити і виплатити пенсію за вказаний період.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, згідно ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом у зразковій адміністративній справі № 805/402/18-а (провадження № Пз/9901/20/18) про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі було прийнято рішення від 03 травня 2018 року (залишене без змін постановою Великої палати Верховного суду від 04.09.18 р.).

Як зазначено у вказаному рішенні, висновки Верховного Суду в цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах, в яких позивач:

1) є громадянином України;

2) має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою органів соціального захисту населення про взяття її на облік, як внутрішньо переміщеної особи;

3) є пенсіонером та отримує пенсію, призначену їй відповідно до Закону № 1058-IV.

Поновлення виплати пенсії потребує здійснення додаткових дій позивачем.

Відповідач право позивача на отримання пенсії не заперечує.

Відповідно до вказаного рішення висновки Верховного Суду в цій зразковій справі не підлягають застосуванню в адміністративних справах щодо звернення пенсіонерів, яким призначено пенсію згідно із Законом № 1058-ІV та які є внутрішньо переміщеними особами, якщо нарахування та виплату пенсії такої пенсії їм припинено за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України з підстав, які передбачені п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV в редакції на день прийняття цього рішення.

Таким чином, враховуючи вказані ознаки та їх наявність у адміністративній справі №540/2516/19, судом встановлено, що дана справа є типовою та такою, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 805/402/18-а (провадження № Пз/9901/20/18)

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі-Закон № 1058-IV).

Статтею 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.09.2018р. у справі №805/402/18.

З аналізу зазначених норм Закону № 1058-IV слідує, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону №1058-IV.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу припинена виплата пенсії на підставі розпоряджень органу Пенсійного фонду №132453 від 15.12.2016р. (з 01.01.2017р.), №53 від 19.09.2017р. (з 01.10.2017р.), а за період з 08.09.2018р. по липень 2019р. на підставі рішення Комісії по соціальному захисту населення виконавчого комітету Каховської міської ради.

При цьому, зі змісту вказаних розпоряджень убачається, що виплата пенсії позивачу припинена на підставі протоколів засідання Комісії по соціальному захисту населення виконавчого комітету Каховської міської ради до з`ясування (у розпорядженнях не вказаного з`ясування чого саме). З витягів протоколів Комісії, які містяться в матеріалах пенсійної справи позивача та надані відповідачем до суду, убачається, що Комісією по соціальному захисту населення виконавчого комітету Каховської міської ради вирішено припинити виплату позивачу усіх видів соціальних виплат на підставі актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, що підтверджують факт не проживання внутрішньо переміщеної особи за адресою, вказаною у довідці.

Варто зауважити, що відповідач, обґрунтовуючи правомірність припинення пенсійних виплат позивачу посилається на положення постанов КМУ №365, відповідно до якої рішення про призначення (відновлення) соціальних виплат або про відмову в призначенні (відновленні) соціальних виплат приймається комісіями, утвореними районними, районними у м.Києві та Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах рад, а також №637 від 05.11.2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», відповідно до якої призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. За приписами наведеної норми однією з умов призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку управління соціального захисту населення за місцем перебування, що підтверджується довідкою.

У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на факт скасування довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Разом з тим, зі змісту протоколів, рішень Комісії та розпоряджень убачається, що підставами припинення виплат пенсії позивачу є акти обстежень, якими не підтверджується фактичне місце проживання позивача за адресою, вказаною у довідці, а не факт скасування таких довідок.

Слід зауважити, що відповідачем не надано до суду жодного наказу про скасування довідки взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або доказів внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, на які відповідач посилається у відзиві. Крім того, такі обставини не покладені в основу розпоряджень про зупинення (припинення) виплат пенсії позивачу.

Отже, вказані у відзиві підстави припинення виплати пенсії щодо скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, суд не приймає до уваги в силу положень ст.77 КАС України.

Окремо суд звертає увагу на припинення виплат пенсії позивачу з 08.09.2018р. по липень 2019р.

Судом встановлено, що припинення виплат пенсії у вказаний період відбулось відповідачем на підставі рішення Комісії по соціальному захисту населення виконавчого комітету Каховської міської ради №42 від 12.09.2018р. Відповідач, обґрунтовуючи правомірність припинення виплат за вказаний період посилається саме на це рішення Комісії.

Суд наголошує, що підстава припинення виплати позивачу пенсії, яка зазначена у протоколі чи рішенні Комісії (не підтверджено фактичне місце проживання), як і самі ці документи не передбачені Законом №1058-IV. Припинивши виплату пенсії позивачу у період з 08.09.2018р. по липень 2019р. відповідачем взагалі не прийнято жодного рішення, вказане припинення виплат здійснено на підставі рішення комісії, яке обґрунтоване заявою позивача про зняття її з обліку. Суд звертає увагу, що відповідач, посилаючись у відзиві на особисту заяву позивача про зняття її з обліку не надає відповідного доказу, при тому, що позивач заперечує такий факт. Крім того, Закон № 1058-IV не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою КМУ № 509, передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб.

Приписами статті 12 Закону № 1706 визначено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: подала заяву про відмову від довідки; скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; повернулася до покинутого місця постійного проживання; виїхала на постійне місце проживання за кордон; подала завідомо недостовірні відомості.

Отже, доказів скасування дії довідки про взяття позивача на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб відповідачем суду не надано.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові в зразковій справі №805/402/18 від 04.09.2018р.

Крім того, з наданих до суду розпоряджень відповідача вбачається, що виплату пенсії позивачу припинено до з`ясування. Будь-які мотиви прийняття пенсійним органом рішення про припинення виплати пенсії позивачу, а також посилання на встановлену законом підставу для припинення виплати пенсії в розпорядженнях не містяться.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи вищезазначені розпорядження територіального управління ПФУ з урахуванням положень частини другої статті 2 КАС України, суд дійшов висновку про те, що це розпорядження відповідача прийняті не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. При цьому вказані розпорядження не відповідають вимогам обґрунтованості, добросовісності, запобігання дискримінації, пропорційності, права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Отже, виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом №1058-IV.

Щодо посилань відповідача на правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017р. у справі №243/746/16-ц, то суд зазначає про відсутність підстав для їх врахування, як обставини, відмінні від обставин даної справи.

Так, у вказаній справі спірні правовідносини виникли між фізичною особою, яка не вставала на облік як внутрішньо переміщена особа та не зверталась із заявою про виплату щомісячних страхових виплат до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Совєтському районі м. Макіївки Донецької області.

У даному ж випадку позивач перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа та неодноразово зверталась до територіальних органів ПФУ України із заявою щодо виплати пенсії. При цьому, вказані факти відповідачем визнаються. Спірні правовідносини у даній справі виникли з підстав не виплати пенсійних виплат позивачу у певний період часу.

Посилання відповідача на положення постанов Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» є помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону № 1706-VII Кабінет Міністрів України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону.

Частиною другою статті 20 Закону № 1706-VII визначено, що закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.

Проте наведені положення Закону № 1706-VII не надають Кабінету Міністрів України повноважень на визначення випадків припинення виплати пенсій.

За змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Суд зазначає, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод.

Преамбулою Закону № 1058-IV визначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

При цьому згідно з преамбулою Закону № 1706-VII цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні (частина перша статті 2 Закону № 1706-VII).

Отже, ураховуючи наведені положення Закону № 1706-VII, суд вважає, що прийняття законодавцем цього Закону спрямоване на встановлення додаткових гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, до яких належить і позивач, а не на звуження обсягу їх прав, закріплених в інших законодавчих актах України, зокрема в частині першій статті 49 Закону № 1058-IV.

Крім цього необхідно відмітити наступне.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні її пенсії, яка призначена у зв`язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Стаття 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачає, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми не отриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Суд зазначає, що за положеннями ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Положеннями ст. 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

У рішенні «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Окремо суд звертає увагу на те, що незважаючи на наявність розпоряджень територіального управління ПФУ про поновлення виплат позивачу пенсій, такі виплати не були здійснені у повному обсязі. Вказане підтверджується довідкою, виданою Головним управлінням ПФУ у херсонській області 17.07.2019р., зі змісту якої убачається, що позивачу виплачено пенсію за вислугу років за періоди з січня 2016р. по грудень 2016р. включно, у вересні 2018р. та за період з травня 2019р. по липень 2019 рік, включно.

Отже, зі змісту вказаної довідки убачається, що позивачу не виплачувалась пенсія у періоди з січня 2017р. по серпень 2018р., включно та з жовтня 2018р. по квітень 2019р. включно.

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Таким чином, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вищевказана бездіяльність відповідача є протиправною, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

З огляду на викладену норму та з метою повного захисту порушеного права позивача, на думку суду, слід допустити негайне виконання рішення у межах суми пенсії за один місяць.

Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом сплатила судовий збір у сумі 768,40 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією. Враховуючи, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, сплачена позивачем сума судового збору підлягає відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з січня 2017 року по серпень 2018 року, з жовтня 2018 року по квітень 2019 включно.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області (м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) заборгованість з пенсії за період з січня 2017 року по серпень 2018 року включно та з жовтня 2018 року по квітень 2019 включно.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області (м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми пенсії за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний

кат. 112010204