Справа № 826/17591/18
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 січня 2020 року

Київ

справа №826/17591/18

адміністративне провадження №К/9901/34826/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів Дашутіна І.В., Мартинюк Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністра закордонних справ України Клімкіна П.А., треті особи - Міністерство закордонних справ України, Державна казначейська служба України, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністра закордонних справ України Клімкіна П.А. про:

- визнання протиправною бездіяльності Міністра закордонних справ щодо не здійснення особистого прийому з ОСОБА_1 у дні, визначені графіком прийому громадян МЗС України;

- зобов`язання Міністра закордонних справ провести особистий прийом з ОСОБА_1 у зручний для обох сторін час та день;

- компенсацію з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди на суму 963 грн 50 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства закордонних справ України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Міністр закордонних справ України, його перший заступник та заступники зобов`язані здійснювати особистий прийом громадян відповідно до попереднього запису з урахуванням правил внутрішнього трудового розпорядку МЗС України та часу, визначеного графіком прийому громадян, однак 30 жовтня 2017 року та 30 січня 2018 року останніми при виконанні своїх обов`язків була допущена протиправна бездіяльність щодо нездійснення особистого прийому. Додатково позивач зазначив, що матеріальна шкода у розмірі 963 грн 60 коп., яка складається із витрат на дорогу на особистий прийом, завдана позивачу внаслідок неприйняття позивача на особистому прийомі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2019 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Міністра закордонних справ щодо не здійснення особистого прийому ОСОБА_1 24 квітня 2018 року;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань МЗС України на користь ОСОБА_1 понесену ним матеріальну шкоду в розмірі 956 грн 20 коп.

У задоволенні іншої частини позовних відмовлено.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що Міністром закордонних справ безпідставно не забезпечено особистий прийом ОСОБА_1 24 квітня 2018 року, а делегування уповноваженим особам Міністерства закордонних справ повноважень забезпечити розгляд питань, порушених у зверненні Позивача, не передбачено чинним законодавством з огляду на право останнього на особистий прийом безпосередньо у Відповідача. Крім того, суд з урахуванням наданих до матеріалів справи документів дійшов висновку про підтвердження обставин заподіяння матеріальної шкоди ОСОБА_1 , пов`язаної з прибуттям на запланований особистий прийом 24 квітня 2018 року.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд зазначив, що особистий прийом ОСОБА_1 . Міністром закордонних справ відбувся 11 червня 2019 року, а тому відсутні підстави для покладення на Відповідача обов`язку забезпечити особистий прийом Позивача.

За наслідком апеляційного розгляду, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволених позовних вимог. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2019 року залишено без змін.

Так, суд апеляційної інстанції зазначив, що передумовою визнання бездіяльності посадової особи саме протиправною є повна, всебічна та об`єктивна оцінка всіх чинників, які можуть впливати на такий висновок.

Як вже було встановлено раніше, Міністр закордонних справ у період з 20 квітня 2018 року по 26 квітня 2018 року перебував у закордонному відрядженні. При цьому Міністр закордонних справ в силу пп.19 п.11 Положення про Міністерство закордонних справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 2016 року №281, представляє без спеціальних повноважень Україну в зовнішніх зносинах, на двосторонніх і багатосторонніх переговорах, підписує міжнародні договори України.

Викладене, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, у свою чергу, свідчить, що 24 квітня 2018 року ОСОБА_2 об`єктивно не мав можливості забезпечити особистий прийом громадян згідно встановленого на вказану дату графіку прийому. Отже, неприйняття ОСОБА_1 на особистому прийомі Міністром закордонних справ 24 квітня 2018 року було зумовлено службовою необхідністю даної посадової особи та особливістю його правового статусу.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку про помилковість висновків Окружного адміністративного суду міста Києва про те, що незабезпечення особистого прийому ОСОБА_1 Міністром закордонних справ України 24 квітня 2018 року мало місце внаслідок саме протиправної бездіяльності Відповідача, а тому вважає за необхідне скасувати рішення суду в указаній частині із прийняттям нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із такими судовими рішеннями позивач подав касаційну скаргу.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і статті 13 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Своєю чергою, за змістом пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідними винятками згідно з частиною четвертою статті 257 указаного Кодексу є справи у спорах: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дослідивши встановлені судами першої й апеляційної інстанцій обставини справи, вивчивши викладені у касаційній скарзі доводи й обґрунтування, з`ясувавши характер спірних правовідносин, предмет спору та обраний позивачем спосіб захисту, врахувавши обсяг і характер досліджених судами доказів, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що ця адміністративна справа є справою незначної складності.

Викладене також не дає підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а спір у цій справі не відноситься до категорії спорів, передбачених частиною четвертою статті 257 згаданого Кодексу.

Відтак, судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій у цій справі касаційному оскарженню не підлягають.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Колегія суддів зазначає, що Законом України "Про судовий збір" врегульовано порядок повернення сплаченого судового збору у разі відмови у відкритті провадження у справі.

Так, відповідно до положень статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністра закордонних справ України Клімкіна П.А., треті особи - Міністерство закордонних справ України, Державна казначейська служба України, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Ж.М. Мельник-Томенко

Судді І.В. Дашутін

Н.М. Мартинюк