Справа № 160/3953/19
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2020 року м. Дніпросправа № 160/3953/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 р. (суддя Царікова О.В.) в адміністративній справі №160/3953/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, про визнання незаконною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від №Ф-7966-53/64 від 13.11.2018 на суму 15819,54 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначав на те, що, він був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 29.10.2007, але, починаючи з кінця 2009 року, не здійснював підприємницьку діяльність, про що повідомив відповідні державні органи, у тому числі і податкову службу. З кінця 2009 року позивач не здавав будь-яку звітність та не сплачував відповідні податки та внески, оскільки фактично припинив господарську діяльність. Позивачу невідомо, яким чином проводився розрахунок суми заборгованості, за який - період та за якими даними.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 р. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем. Скаржник вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою ту обставину, що єдиний внесок нараховано за 2017, 1, 2, 3 квартали 2018 року лише на підставі облікових даних інформаційної системи ГУ ДФС у Дніпропетровській області. Тривалий час вимога про сплату боргу відповідачем не направлялась, що є порушенням процедури та строку обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про день, місце і час розгляду справи, доказом чого є повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення позивачу - 03.12.2019, відповідачу -12.12.2019, до суду не прибули, про причини неприбуття не повідомили.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі частини 4 статті 229 цього ж Кодексу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою сторін.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини:

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець 29.10.2007 (номер запису 0049589), на облік органами державної податкової служби взятий 29.01.2008. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 внесений 05.02.2019 (номер запису 2049589). Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було сформовано та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) від 13.11.2018 №Ф-7966-53/64 на суму 15819,54 грн., сума заборгованості зі сплати ЄСВ має наступну структуру: за 2017 рік - у сумі 8448 грн (704 грн. х 12 місяців) та за три квартали 2018 року 7371,54 грн. (819,06 грн. х 9 місяців). Загальна сума недоїмки 15819,54 грн..

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Частиною першою статті 4 цього Закону визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконуванні роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 цього ж Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця (пункт 8 статті 9 цього ж Закону). Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом від 08 липня 2010 року № 2464-VI є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до частини четвертої статті 25 вказаного Закону орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 р. у справі № 440/2149/19 сформулював наступний правовий висновок:

Особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Матерали справи не містять доказів того, що позивач з 2009 року перебував у трудових відносинах, як найманий працівник. Крім того, його доводи про повідомлення податкового органу про припинення підприємницької діяльності у 2009 році не підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Кодекс адміністративного судочинства України зобов`язує суди першої та апеляційної інстанції при прийнятті судових рішень враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Правом на відступлення від правових висновків Верховного Суду суд апеляційної інстанції не наділений.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, оскаржена постанова суду першої інстанції скасуванню не підлягає. Апеляційна скарга має бути залишена без задоволення у зв`язку з тим, що наведені в ній доводи не знайшли свого підтвердження при її розгляді.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 р. в адміністративній справі №160/3953/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 14 січня 2020 р. і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук