Справа № 240/4788/19
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/4788/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач - Совгира Д. І.

14 січня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Франовської К.С. Кузьменко Л.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

позивача: не з`явився,

представника відповідача: Жмуцької О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року (повний текст якої складено в м. Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області про скасування податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Позивач в судове засідання не з`явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд задовольнити її.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №24287247 ОСОБА_1 , є фізичною особою підприємцем та перебуває на обліку в Бердичівській ДПІ Бердичівського управління Головного управління ДФС Житомирської області, як платник податків (а.с.35-38). Позивач здійснює такі види діяльності: 01.46 Розведення свиней, 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах, 75.00 Ветеринарна діяльність.

Як видно з матеріалів справи, позивач є власником нерухомого майна - свинарника, що знаходиться за адресою Житомирська область. Бердичівський район, с. Семенівка, вул. Леніна (Героїв Майдану, перейменування на підставі рішення виконавчого комітету Іванковецької сільської ради Бердичівського району Житомирської області №20 від 20.03.2014), 1-Г, загальною площею 1548.6 кв. м, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 30.12.2015 року (а.с.12).

12.04.2018 Бердичівським управлінням Головного управління ДФС у Житомирській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-0603 (а.с.53), яким позивачу за 2017 рік нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 14866,56 грн. Вказана сума податкового зобов`язання була нарахована на об`єкт нерухомості, а саме: свинарник, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1548,6 кв.м.

Не погодившись із правомірністю податкового повідомлення-рішення ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Відповідно до пп.266.2.1 та пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України (далі ПК України, чинний на момент виникнення спірних правовідносин), об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а базою оподаткування - загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп.266.1.1 ПК України), базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп.266.6.1 ПК України).

Згідно з пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом п.п. 266.7.1 п.266.7 ст. 266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Так, право власності позивача на нерухомого майно, яке стало об`єктом оподаткування, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, про що свідчить витяг №51307907 від 30.12.2015 з такого реєстру (а.с.33).

Щодо об`єктів, які не оподатковуються податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки слід вказати наступне.

Підпунктом 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України визначено, які саме об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, їх частки не є об`єктом оподаткування.

Пункт «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлює, що не є об`єктами оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Аналіз правових норм, дає підстави для висновку, що для застосування до особи пільги у вигляді звільнення зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, необхідна наявність одночасно таких умов: використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; особа наділена статусом сільськогосподарського товаровиробника.

Поряд з цим, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» визначено пп.14.1.235 п.14.1 ст.14, відповідно до змісту якого, сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Водночас, вказаною нормою передбачено, що визначення сільськогосподарський товаровиробник застосовується виключно для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність».

Таким чином, до спірних правовідносин стосовно сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, вказане визначення не застосовується.

Статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23.09.2008 №575-VІ визначено, що виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно - правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Проаналізувавши зазначені норми, слід вказати, що поняття «сільськогосподарський товаровиробник», що міститься у Законі України «Про сільськогосподарський перепис» та у ПК України не суперечить один одному, оскільки визначення, закріплене законодавцем у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України має чітко обмежену сферу застосування (виключно для цілей глави 1 розділу XIV ПК України) та, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

З огляду на викладене, сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власно-виробленої продукції рослинництва і тваринництва. Таке визначення пов`язується лише з виробництвом і переробкою сільськогосподарської продукції незалежно від її подальшого використання чи реалізації. При цьому, необхідно зазначити, що товарність сільськогосподарського виробництва прямо пов`язується з виробництвом продукції як товару, тобто кінцевою метою такої діяльності є відчуження сільськогосподарської продукції власного виробництва.

Таким чином, сільськогосподарська діяльність містить в собі дії, які в кінцевому результаті приводять до основної мети такої діяльності, а саме: виготовлення та реалізація сільськогосподарської продукції.

Під час розгляду даної справи, судом не встановлено факту здійснює позивачем виробництва і самостійного перероблення власно-виробленої продукції рослинництва і тваринництва. Відсутність сільськогосподарської діяльності позивачем пояснено епідеміологічною ситуацією в Житомирській області. Крім того, останнім зазначено, що для проведення всіх необхідних робіт щодо діяльності з розведення сільськогосподарських тварин він накопичує кошти в тому числі з доходу, отриманого як фізична особа-підприємець, які в подальшому планує використати для розвитку напрямку розведення свиней та діяльності як сільськогосподарського товаровиробника.

Щодо посилання позивача на таку підставу скасування спірного податкового повідомлення-рішення, як його невчасне отримання поза строками, передбаченими ПК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до пп.266.9.1 п.266.9 ст.266 ПК України податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (пп.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України).

В свою чергу, форму та порядок надіслання (вручення) контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків визначає Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України 28.12.2015 № 1204 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за № 124/28254 (далі Порядок, чинний на момент прийняття оскаржуваного рішення).

Абз.3 п. 1 розділом III Порядку визначено, що після підписання податкове повідомлення-рішення (крім податкового повідомлення-рішення за формою «Ф») не пізніше наступного робочого дня надсилається (вручається) платнику податків. Податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» надсилається (вручається) платнику податків у терміни, встановлені Кодексом для податків на майно фізичних осіб.

Податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу (п.2 Порядку).

Відповідно до п.3 Порядку, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 Кодексу.

Отже, за змістом означених норм, контролюючим органом надсилаються податкові повідомлення-рішення за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом, а у платника податків виникає обов`язок сплати такого податкового зобов`язання протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач наголошував на порушенні контролюючим органом Порядку та положень ПК України, які стосуються порядку надіслання податкових повідомлень-рішень. Представник відповідача, в свою чергу, доводи позивача спростовував, при цьому вказавши, що сформоване оскаржуване податкове повідомлення-рішення надіслано на адресу позивача 27.06.2018 року, тобто з дотриманням строку визначеного п.п. 266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України та отримане ним 04.07.2018 року.

Однак, суд критично ставиться до твердження відповідача щодо дотримання процедури надіслання податкового повідомлення-рішення позивачу, та вказує на те, що контролюючим органом 27.06.2018 року направлено податкове повідомлення-рішення №-060 від 12.04.2018 року на адресу: АДРЕСА_2 . Натомість, за вказаною адресою позивач не зареєстрований, що підтверджується копією його паспорту, яка міститься в матеріалах справи (а.с.30) та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.35-38).

Крім того, з листа Акціонерного товариства «Укрпошта» №1853-Ж-072-В від 11.09.2019 видно, що перевірити інформацію стосовно пересилання рекомендованого листа №567 в автоматизованій системі Укрпошта та щодо особи яка 04.07.2018 року отримала податкове повідомлення-рішення не є можливим, оскільки вказане відправлення прийняте для пересилання більше ніж півроку тому (а.с.111).

Більше того, під час судового засідання на запитання суду, чому вказане податкового повідомлення-рішення було направлене саме на адресу АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , представник відповідача не зміг нічого пояснити.

Крім того, як вказує позивач у поясненнях до відповіді на відзив (а.с.81), податкову вимогу №286-50 від 23.01.2019 про сплату податкового боргу у сумі 14866,56 грн. ним отримано 23.01.2019 року, що не заперечується відповідачем. Вказаною вимогою попереджено позивача проте, що починаючи з 22 січня 2019 року, на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу, а також на інше майно, на яке платник податків набуде права власності у майбутньому, поширюється право податкової застави, а на суму податкового боргу нараховується пеня та застосовуються штрафні (фінансові) санкції (штрафи), визначені ПК України.

Підпунктом 266.10.2 п.266.10 ст.266 ПКУ передбачено, що у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у разі отримання податкового повідомлення-рішення з нарахованим податковим зобов`язанням після 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), звільняється лише від відповідальності за несвоєчасну сплату такого зобов`язання, проте не звільнений від його сплати в цілому на цій підставі.

Таким чином, несвоєчасність направлення контролюючим органом на адресу платника податку та відповідно отримання останнім податкового повідомлення-рішення про нарахування зобов`язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не є самостійною підставою для його скасування у контексті ПК України.

Однак, як видно з матеріалів справи, оскаржуване податкове повідомлення - рішення взагалі на направлялося на адресу позивача (вул. Володарського, 133, м. Бердичів, Житомирська область, 13300), що у свою чергу свідчить про відсутність підстав для покладення контролюючим органом у даному випадку на позивача обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 січня 2020 року.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Франовська К.С. Кузьменко Л.В.