Справа № 520/8573/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2020-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 р. Справа № 520/8573/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Старосуда М.І. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., м. Харків, по справі № 520/8573/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради (далі - відповідач, УПСЗНА Московського району Харківської міської ради), в якому просив суд:

- визнати неправомірною відмову відповідача відшкодувати вартість проїзду залізничним транспортом із міста Харків до міста Львів і із міста Львів до міста Харків за проїзними документами ЄС № НОМЕР_5 і ГВ № НОМЕР_4;

- зобов`язати протягом місяця з дня набрання рішенням за цим позовом законної сили відшкодувати вартість проїзду: із міста Харків до міста Львів за проїзним документом ЄС № НОМЕР_5 в розмірі 1081 грн. 10 коп.; із міста Львів до міста Харків за проїзним документом ГВ № НОМЕР_4 в розмірі 1091 грн.;

- скористатись правом судового контролю і зобов`язати відповідача подати звіт про виконання рішення суду по цій справі протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду України від 24.09.2019 року вказаний адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради, оформлену листом від 30.07.2019р. №05-7597.

Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради відшкодувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , місцезнаходження - АДРЕСА_1 ) витрати на придбання залізничного квитка серії ЄС НОМЕР_5 у розмірі 1.081 (одна тисяча вісімдесят одна) грн.. 10 коп. та залізничного квитка серії ГВ НОМЕР_4 у розмірі 1.091 (одна тисяча сто дев`яносто одна) грн.. 00 коп.

Позов у решті вимог - залишено без задоволення.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду України від 24.09.2019 по справі №520/8573/19 та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач зазначає, що оскільки ОСОБА_1 при купівлі проїзних документів із 50-відсотковою знижкою у напрямку Харків - Львів (проїзний документ ЄС НОМЕР_5 - дата відправлення 08.04.2019 року), Львів - Харків (проїзний документ ГВ НОМЕР_4 - дата відправлення 26.04.2019 року) вже скористався пільгою на проїзд відповідно до приписів Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», підстави для надання йому пільги відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на відшкодування вартості вищевказаних проїзних документів відсутні. Крім того, відповідач зазначає, що п. 11.6. розділу 11 Програми сприяння безпечній життєдіяльності у сфері соціального захисту населення міста Харкова на 2017-2020 роки, затвердженої рішенням 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 26.10.2016 № 419/16 передбачено, що відшкодування вартості проїзду залізничним транспортом не повинно перевищувати вартості проїзду у плацкартному або купейному вагоні швидкого поїзду, при цьому, ОСОБА_2 Є придбав квитки з типом вагону - люкс.

У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, належить до осіб категорії 1, що підтверджується копією виданого Харківською обласною державною адміністрацією посвідчення серії А НОМЕР_6.

Водночас із цим, позивач є інвалідом 3 групи, що підтверджується копією виданого УПСЗНА Московського району Харківської міської ради посвідчення серії Є № НОМЕР_2 .

08.04.2019 р. ОСОБА_1 у якості особи з інвалідністю придбав залізничний квиток для проїзду з м.Харкова до м.Львова у вагоні класу "люкс" вартістю 1.081,10 грн.

Повна вартість цього квитка згідно з листом начальника відділення виробничого підрозділу "Харківське відділення" філії "Головного інформаційно - обчислювального центру" АТ "Українська залізниця" від 10.09.2019 р. складала - 2.020,22грн.

26.04.2019 р. ОСОБА_1 у якості особи з інвалідністю придбав залізничний квиток для проїзду з м.Львова до м.Харкова у вагоні класу "люкс" вартістю 1.191,00 грн.

Повна вартість цього квитка згідно з листом начальника відділення виробничого підрозділу "Харківське відділення" філії "Головного інформаційно - обчислювального центру" АТ "Українська залізниця" від 10.09.2019 р. складала - 2.220,03 грн.

25.07.2019р. позивач звернувся до УПСЗНА Московського району Харківської міської ради з приводу відшкодування витрат, понесених на перелічені поїздки.

За результатами розгляду звернення відповідачем відмовлено листом від 30.07.2019р. №05-7597.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на відшкодування витрат на придбання залізничного квитка серії ЄС НОМЕР_5 у розмірі 1.081 (одна тисяча вісімдесят одна) грн. 10 коп. та залізничного квитка серії ГВ НОМЕР_4 у розмірі 1.091 (одна тисяча сто дев`яносто одна) грн. 00 коп., а тому відповідачем листом від 30.07.2019р. №05-7597 протиправно відмовлено у відшкодуванні вартості проїзду залізничним транспортом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ ).

Відповідно до ст. 9 Закону № 796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) особи, які постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та віднесений до категорії 1.

Компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 1 визначені ст. 20 Закону № 796-ХІІ.

Відповідно до п. 19 ч.1 ст. 20 Закону № 796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема безплатний проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків.

Правила реалізації даної норми закону були деталізовані п.13 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 р. №936 (далі за текстом - Порядок №936), де зазначалось, що відшкодування громадянам один раз на рік вартості проїзду міжміським транспортом до будь-якого населеного пункту України та у зворотному напрямку (без врахування пересадок) здійснюється за рахунок відповідних субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетом та за місцем реєстрації громадян на підставі проїзних квитків, пред`явлених управлінню (відділу) праці та соціального захисту населення райдержадміністрації, виконкому міських, районних у містах рад. При цьому сума відшкодування вартості проїзду залізничним транспортом не повинна перевищувати вартості проїзду у плацкартному або купейному вагоні швидкого поїзда, а також у вагонах другого класу швидкісного поїзда.

Однак, даний пункт Порядку №936 було виключено згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016р. №759.

Водночас із цим, відповідно до п.26 розділу І Закону України від 28.12.2014 р. №79-VIII визначено, що норми і положення ст.20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналогічна за змістом норма міститься у п. 26 розділу VI Бюджетного кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що на час спірних правовідносин була відсутня постанова Кабінету Міністрів України, положення якої б визначали порядок реалізації ст.20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у 2019 році.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин застосуванню підлягають приписи ст.20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як норми прямої дії, що передбачає право особи на безоплатний проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що позивач є інвалідом 3 групи згідно посвідчення серії Є НОМЕР_2 , виданого 22 серпня 2017 року та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (а.с.6).

Згідно з ч.2 ст.381 "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" особи з інвалідністю мають право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного, річкового та автомобільного транспорту в період з 1 жовтня по 15 травня.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що 08.04.2019 року позивач як особа з інвалідністю придбав проїзний документ для проїзду з м.Харкова до м.Львова у вагоні класу "люкс" (серії ЄС НОМЕР_5) вартістю 1.081,10 грн., повна вартість складала - 2.020,22 грн. 26.04.2019 року позивач як особа з інвалідністю придбав проїзний документ для проїзду з м.Львова до м.Харкова у вагоні класу "люкс" (серії ГВ НОМЕР_4) вартістю 1.191,00грн., повна вартість складала - 2.220,03 грн.

Таким чином, позивачем при купівлі проїзних документів від 08.04.2019 року серії ЄС НОМЕР_5 та від 26.04.2019 року серії ГВ НОМЕР_4 використана пільга в якості 50-відсоткової знижки на вартість проїзду як особи з інвалідністю, що передбачено ч.2 ст.381 "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні".

Відповідно до ст. 382 "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" у випадках, коли іншими нормативно-правовими актами передбачені норми, що підвищують встановлений цим Законом рівень соціального захисту осіб з інвалідністю, застосовуються положення тих нормативно-правових актів, які визначають найбільший рівень соціального захисту осіб з інвалідністю.

Якщо особа з інвалідністю має право на одну і ту ж пільгу за цим Законом і одночасно за іншим нормативно-правовим актом, пільга їй надається лише за одним з них за її вибором (незалежно від підстави встановлення пільги), (ч. 2 ст. 382 "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні").

Отже, аналіз наведеної норми дає підстави дійти висновку, що закон обмежив право особи на використання пільги, передбаченої різними законами для певної категорії громадян, яка має однаковий зміст.

Так, приписи ч. 2 ст. 381 "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" передбачають пільгу у вигляді 50-відсоткової знижки вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного, річкового та автомобільного транспорту в певний період, а саме з 1 жовтня по 15 травня., при цьому, п. 19 ч.1 ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено пільгу у вигляді безоплатного проїзду один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків.

Таким чином, пільги передбачені ч. 2 ст. 381 "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" та п. 19 ч.1 ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є різними за своїм змістом, тобто не є однаковими.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку, що вищевказані пільги є різними за своїм змістом, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо посилання на ч. 2 ст. 382 "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", яка передбачає обмеження використання однакових пільг, передбачених різними законами.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції, чинній з 17.07.2018 року) особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть надаватись й інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 при купівлі проїзних документів із пільгою у вигляді 50-відсоткової знижки відповідно до приписів Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» не позбавлений права на використання одночасно іншої пільги на яку він має право відповідно до п. 19 ч.1 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у вигляді безоплатного проїзду один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на відшкодування витрат на придбання залізничного квитка серії ЄС НОМЕР_5 у розмірі 1.081 (одна тисяча вісімдесят одна) грн. 10 коп. та залізничного квитка серії ГВ НОМЕР_4 у розмірі 1.091 (одна тисяча сто дев`яносто одна) грн. 00 коп., а тому відповідачем листом від 30.07.2019р. №05-7597 протиправно відмовлено у відшкодуванні вартості проїзду залізничним транспортом.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача в апеляційній скарзі на роз`яснення надані в листі Департаменту соціального захисту населення ДСЗН Харківської обласної Державної адміністрації від 12.09.2019 року №01-28/06/14146, оскільки вказаний лист не є нормативно-правовим актом обов`язковим для застосування.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на п. 11.6. розділу 11 Програми сприяння безпечній життєдіяльності у сфері соціального захисту населення міста Харкова на 2017-2020 роки, затвердженої рішенням 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 26.10.2016 № 419/16 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до п.26 розділу І Закону України від 28.12.2014 р. №79-VIII положення ст.20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а не Харківською міською радою. При цьому, колегія суддів зазначає, що приписи п.19 ч.1 ст.20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" мають вищу юридичну силу та ними передбачено право особи на безоплатний проїзд без визначення обмеження щодо класу вагону в якому придбано квитки, зокрема квитки з типом вагону - люкс.

Посилання відповідача на відсутність виділених з Державного бюджету коштів як на причину невиконання покладеного на нього обов`язку по проведенню компенсації вартості квитків за проїзд за 2019 рік, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обов`язків, що узгоджується з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (рішення в справах «Кечко проти України», «Бурдов проти Росії»).

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2019 року по справі №520/8573/19 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2019 по справі №520/8573/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) М.І. Старосуд О.М. Мінаєва