Справа № 1.380.2019.005073
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.005073
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сакалоша В.М.,

секретаря судового засідання Гулкевича В.О.,

за участю: представника позивача Ікавого М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України, відповідач) в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії у вигляді відмови Міністерства внутрішніх справ України вчинені у формі письмової відповіді, оформленої листом №15/2-Г-377 від 23 серпня 2019 року призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року N850 в сумі 384 200,00 (триста вісімдесят чотири тисячі двісті) гривень;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 05.12.2018 року, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 в сумі 384 200,00 (триста вісімдесят чотири тисячі двісті) гривень без вирахування раніше виплаченої суми;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до Постанови КМУ від 21.10.2015 №850 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 05.12.2018 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 в сумі 384 200,00 (триста вісімдесят чотири тисячі двісті) гривень без вирахування раніше виплаченої суми;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

Ухвалою від 08.10.2019 суд відкрив провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно, на думку ОСОБА_1 , прийнято рішення про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги, про що затверджено відповідний висновок від 21.08.2019. Вказує, що у 2011 році йому була встановлена третя група інвалідності, а у 2018 році - друга, у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків. Зазначає, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням працівникові міліції інвалідності не обмежене у часі, а вирішальним є лише наявність причинно-наслідкового зв`язку між інвалідністю та службою в органах внутрішніх справ, на підтвердження якого, на переконання позивача ним було подано усі необхідні документи. А оскільки з дня первинного встановлення інвалідності пройшло більше двох років, вважає, що виплата одноразової грошової допомоги повинна бути проведена без вирахування раніше виплаченої суми.

МВС України надало відзив на позовну заяву (вх. №39479 від 29.10.2019). Наголошує, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами що відбулися не здійснюється. Звертає увагу, що п.4 Порядку №850 передбачає можливість додаткової компенсації різниці між розмірами первинної та вторинної грошової допомоги, а не є дискримінаційною чи такою, що суперечить положенням законодавства.

У судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідач явку представника у судове засідання не забезпечив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про перенесення судового засідання чи розгляд справи без участі представника відповідача до суду не надходило.

Враховуючи вищевикладене, судом не виявлено підстав встановлених ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) для відкладення розгляду справи.

Станом на дату розгляду справи інших доказів по суті справи судом не одержано. У зв`язку з цим суд, керуючись ч. 6. ст. 162 КАС України, здійснює розгляд справи за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення, розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 Наказом Міністерства внутрішніх справ України №926 ос від 04.08.2011 звільнений у відставку з посади начальника Управління внутрішньої безпеки Департаменту внутрішньої безпеки МВС України, відповідно до ст. 65 п. «Б» (через хворобу) згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Як встановлено судом, та сторонами не заперечується, згідно з даними обліку МВС України 23.12.2011 ОСОБА_1 було призначено та виплачено одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням 10.08.2011 третьої групи інвалідності внаслідок травми пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

05.12.2018 ОСОБА_1 при повторному огляді, медико-соціальною експертною комісією №3 «Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи» Львівської обласної ради, безтерміново встановлена друга група інвалідності пов`язана з виконанням службових обов`язків з втратою працездатності 70%, що підтверджується Довідкою до акта огляду серії 12 ААА 3845055 та випискою з акта, копії яких наявні в матеріалах справи.

08.07.2019 ОСОБА_1 звернувся із заявою до МВС України про проведення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності відповідно до Закону України «Про міліцію», постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» від 21.10.2015 №850.

До заяви позивач додав: Довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААА 3845055, копію Довідки МСЕК про встановлення групи інвалідності, копію Свідоцтва про хворобу №410 від 22.07.2011 виданого Військово-лікарською комісією ГУМВСУ у Львівській області, копії актів Форми №1 та Форми №5, копію Висновку про службове розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень колишнім старшим оперуповноваженим в ОВС УБОЗ ГУМВС України у Львівській області капітаном міліції Гончаруком А.Я. від 22.07.2011, копію реквізитів про відкриття рахунку в Ощадбанку, копію паспорта та ідентифікаційного коду, копію Довідки про вислугу років, копію Витягу із послужного списку.

Відповідно до висновку МВС України від 20.08.2019 начальник відділу методології оплати праці та соціальних виплат планово-фінансового управління ДФОП МВС України не погодив призначення одноразової грошової допомоги.

Листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 23.08.2019 №15/2-Г-377 ОСОБА_1 було повідомлено, що прийнято рішення про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги про що 21.08.2019 затверджено вищезазначений висновок. Відмова мотивована тим, що первинний огляд МСЕК відбувся у 2011 році, а повторний у 2018 році, що перевищує установлений Порядком №850 дворічний термін.

Не погоджуючись з означеною відмовою, вважаючи її незаконною та такою що позбавляє його права на соціальних захист, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Наведені обставини вказують на те, що змістом спірних правовідносин є дотримання Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам при вирішенні даного спору суд виходив з наступного.

У відповідності до вимог статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (див. рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Частиною шостою статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року за №565-XII, передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до абзацу 3 пункту 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року за №580-VIII, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції встановлено Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 року (надалі Порядок та умови).

Згідно з п.2 Порядку та умов, днем виникнення права на отримання грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) працівника міліції - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 7 Порядку та умов, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Як передбачено п.8 Порядку та умов, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає Міністерству внутрішніх справ в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку №850, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

У відповідності до п.9 Порядку та умов, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Виходячи з наведеного, Порядком та умовами встановлено вичерпний перелік рішень (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), що приймаються розпорядником бюджетних коштів за наслідками розгляду висновку керівника уповноваженого органу щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених в пунктах 6 і 7 цього Порядку. Однак, на думку суду, лист відповідь, яким повідомлено позивача про прийняття рішення про відмову у призначенні грошової допомоги з посиланням на висновок, яким не погоджено призначення такої допомоги не є прийняттям відповідного рішення у розумінні п. 9 Порядку та умов.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на наведене вимоги в частині визнання протиправними дій вчинених у вигляді відмови МВС України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у формі письмової відповіді, оформленої листом №15/2-Г-377 від 23 серпня 2019 року підлягають задоволенню.

Згідно з п.14 Порядку та умов, призначення та виплата грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:

- учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;

- учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

- навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);

- подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття Міністерством внутрішніх справ рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ (пункти 9, 10 Порядку та умов).

З наведеного вбачається, що встановлено вичерпний перелік умов, коли призначення та виплата грошової допомоги не здійснюється, однак відповідач не покликається на жодну з них як на підставу відмови у призначенні грошової допомоги ОСОБА_1 та не надав суду відповідних доказів.

Крім того, як встановлено судом під час розгляду справи позивачем було подано повний пакет документів, передбачений Порядком та умовами для отримання грошової допомоги у зв`язку з установленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а висновок про відмову у призначенні грошової допомоги, як теж вже встановлено судом, був зумовлений тим, що первинний огляд МСЕК відбувся у 2011 році, а повторний у 2018 році, що перевищує установлений Порядком №850 дворічний термін.

Щодо зазначених обставин суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 4 Порядку та умов якщо під час повторного огляду МСЕК працівник міліції протягом двох років після первинного огляду отримає право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі то виплата проводиться з урахуванням раніше визначених сум, однак суд зазначає, що Законом України «Про міліцію» прямо не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Згідно з пунктом 22 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, повторний огляд осіб з інвалідністю з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки. Повторний огляд осіб з інвалідністю, а також осіб, інвалідність яких встановлено без зазначення строку проведення повторного огляду, проводиться раніше зазначеного строку за заявою такої особи з інвалідністю, інших заінтересованих осіб у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності або за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, і доказів протилежного відповідачем не надано, після встановлення ОСОБА_1 10.08.2011 третьої групи інвалідності, протягом наступних ні двох, ні трьох років повторного огляду він не проходив, що дає підстави для висновку про те, що ступінь втрати працездатності був встановлений без зазначення строку проведення повторного огляду, тобто безтерміново, а отже, повторності в даному випадку немає. З наведеного, суд приходить до висновку, що 05.12.2018 ОСОБА_1 другу групу інвалідності у зв`язку з травмою пов`язаною з виконання службових обов`язків було встановлено вперше.

За таких обставин у відповідача не було підстав для висновку про відмову у призначенні позивачу вищевказаної допомоги, як такої що призначається вперше у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності пов`язаною з виконання службових обов`язків у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності без вирахування раніше виплаченої суми.

Станом на день встановлення ОСОБА_1 інвалідності - 05.12.2018, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921,00 грн. Отже одноразова грошова допомога, що підлягає виплаті ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням інвалідності складає 384200,00 грн. (1921х200).

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач вказаного обов`язку не виконав, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи наведене, вимоги в частині зобов`язання МВС України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності пов`язаною з виконання службових обов`язків та здійснення такої виплати без вирахування раніше виплаченої суми підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах Лелас проти Хорватії(Lelas v. Croatia), Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (PincovdandPine v. The Czech Republic), Ґаші проти Хорватії (Gashiv. Croatia), Трго проти Хорватії (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу належного урядування, згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Міжнародної Конвенції з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на сукупний аналіз вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними та обґрунтованими.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, то відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення даної норми дає підстави для висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття рішення у справі. При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами. Проте, таких доказів суду не надано.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 31.07.2018 у справі 235/7638/16-а.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку що позов слід задовольнити повністю.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, такий фактично не сплачувався, доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу не надано, відсутні підстави для вирішення судом питання розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України вчинені у формі письмової відповіді, оформленої листом №15/2-Г-377 від 23 серпня 2019 року щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 05.12.2018 року, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 в сумі 384 200 (триста вісімдесят чотири тисячі двісті) грн. 00 коп. без вирахування раніше виплаченої суми.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 05.12.2018 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 в сумі 384 200,00 (триста вісімдесят чотири тисячі двісті) грн. 00 коп. без вирахування раніше виплаченої суми.

У встановлені судового контролю за виконанням судового рішення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне судове рішення складено 17.01.2020 року.

Суддя В.М. Сакалош