Справа № 140/2731/19
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року ЛуцькСправа № 140/2731/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Каленюк Ж.В.,

за участю секретаря судового засідання Шепталової А.П.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача Книша С.В.,

представників відповідачів Романчук А.Я., Петрунів Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернулася з позовом до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (далі - Луцьке об`єднане управління ПФУ, орган Пенсійного фонду, відповідач 1), Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області (далі - Головне управління ДКС України у Волинській області, відповідач 2), Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - Управління ДВС ГТУЮ у Волинській області, відповідач 3) про визнання протиправною бездіяльності відповідачів, яка полягала у невиконанні рішення суду у справі №2а-3187/11/0308, та зобов`язання сплатити на її користь компенсацію у сумі 3794,00 грн (солідарно по 1249,66 грн кожним), інфляційні втрати у сумі 16049,08 грн (солідарно по 5349,69 грн кожним); визнання протиправною бездіяльності відповідачів, яка полягала у невиконанні рішення суду у справі №2а-8515/11/0308, та зобов`язання сплатити на її користь компенсацію у сумі 3420,00 грн (солідарно по 1140,00 грн кожним), інфляційні втрати у сумі 14467,51 грн (солідарно по 4822,50 грн кожним); стягнення з відповідачів солідарно на її користь коштів у сумі 50000,00 грн для відшкодування моральної шкоди (а.с.2-4 том 1).

Позов обґрунтовано тим, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2011 року у справі №2а-3187/11/0308, яка набрала законної сили 18 квітня 2012 року, було зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області (далі - Управління ПФУ в м. Луцьку) провести їй виплату державної пенсії в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75 відсотків від мінімальної пенсії за віком на підставі статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 20 березня 2009 року. Також постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 серпня 2011 року у справі №2а-8515/11/0308 було зобов`язано Управління ПФУ в м. Луцьку провести їй перерахунок та виплату державної пенсії в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з врахуванням додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75 відсотків від мінімальної пенсії за віком на підставі статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Видані на виконання вказаних вище судових рішень виконавчі листи від 05 листопада 2015 року та від 03 грудня 2014 року були пред`явлені для примусового виконання до органу державної виконавчої служби (виконавчі провадження відкрито 10 грудня 2015 року та 10 листопада 2015 року). Управлінням ПФУ в м. Луцьку було нараховано, але не виплачено за виконавчими листами 30940,03 грн та 27891,93 грн відповідно. Виконавчі листи органом державної виконавчої служби передані до органу казначейства для подальшого виконання лише 10 жовтня 2016 року, але у зв`язку із відсутністю документів боржника про здійснення нарахування коштів, які підлягали виплаті стягувачу, 03 листопада 2016 року повернуті останнім відповідачу 3. Виконавчі листи оформлені вже належним чином повторно передані до відповідача 2 тільки 22 лютого 2018 року. За таких обставин нараховані кошти мали бути їй перераховані на банківський рахунок не пізніше 22 травня 2018 року, однак вона їх отримала лише 12 липня 2019 року - через рік і два місяці. Прострочення термінів виконання рішень судів призвело до часткового знецінення коштів, які вона отримала. Позивач вважає, що оскільки виконавчі провадження були відкриті 10 грудня 2015 року та 10 листопада 2015 року, то виконавчі документи повинні були бути передані до органів казначейства в січні 2016 року та відповідно виконані до 01 травня 2016 року, а виконані 12 липня 2019 року. З урахуванням тривалого виконання відповідачами судових рішень у справі №2а-3187/11/0308 та у справі №2а-8515/11/0308 вважає, що набула право на виплату інфляційних втрат у розмірі 16049,08 грн та 14467,51 грн відповідно, а також компенсації у розмірі трьох відсотків річних від простроченої суми, що становить 3794,00 грн та 3420,00 грн відповідно.

Також зауважила, що починаючи з листопада - грудня 2015 року (після подання документів до органу державної виконавчої служби) до дати зарахування коштів на її рахунок на виконання рішень судів, вона потребувала лікування, що змушувало її постійно займати кошти, що є принизливим та образливим. Відтак, вважає, що відповідачами їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 50000,00 грн.

З наведених підстав позивач просила задовольнити позов.

Ухвалою суду від 13 вересня 2019 року позовну заву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2019 року замінено відповідача Луцьке об`єднане управління ПФУ на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - Головне управління ПФУ у Волинській області, відповідач 1).

У відзиві на позов відповідач 1 позовні вимоги заперечив та у задоволенні позову просив відмовити (а.с.73-77 том 1). В обґрунтування такої позиції вказав, що 10 листопада 2015 року до нього надійшла постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2а-8515/11/0308, виданим Луцьким міськрайонним судом 09 грудня 2014 року, а 10 грудня 2015 року - постанова про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2а-3187/11/0308, виданим Луцьким міськрайонним судом 05 листопада 2015 року. На їх виконання Управлінням 16 листопада 2015 року та 15 грудня 2015 року відповідно проведено перерахунки пенсії позивачу, за якими сума доплати становить 27891,93 грн та 30940,03 грн, про що 25 листопада 2015 року та 21 грудня 2015 року було повідомлено орган державної виконавчої служби.

Повідомлення про прийняття до обліку рішень, виконання яких гарантується державою, у справах №2а-8515/11/0308 та №2а-3187/11/0308 на адресу Управління ПФУ в м. Луцьку надійшли 09 серпня 2016 року, а 19 серпня 2016 року ним видано належним чином оформлені та завірені довідки про здійснення нарахування на виконання рішень суду. 28 листопада 2018 року на виконання вимоги Управління ДВС ГТУЮ у Волинській області від 16 листопада 2018 року про надання належним чином оформлених довідок про здійснення нарахування із зазначеною датою рішення суду довідки були видані повторно.

Відповідач 1 вважає, що боржником (Управлінням Пенсійного фонду) своєчасно після отримання повідомлення надано належним чином оформлені та завірені довідки про здійснення нарахування на виконання рішень суду (протягом семи робочих днів відповідно до пункту 10 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440 (далі - Порядок №440). Оскільки у даній справі відсутній факт наявності незаконного рішення, незаконної дії чи бездіяльності органу Пенсійного фонду, то позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між такими діями (бездіяльністю) та завданою шкодою та жодним чином не підтверджено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань.

Підстави для застосування цивільно-правової відповідальності шляхом стягнення компенсації та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання виконавчих листів відсутні, бо таке пов`язане лише з невиконанням або неналежним виконанням цивільно-правових зобов`язань.

У відзиві на позов відповідач 2 (а.с.98-101 том 1) позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову також просив відмовити. З цього приводу зазначив, що виконавчі листи у справах №2а-3187/11/0308 та №2а-8515/11/0308 надійшли до Головного управління ДКС України у Волинській області від Управління ДВС ГТУЮ у Волинській області на підставі акта приймання-передавання від 10 жовтня 2016 року №17, але 03 листопада 2016 року повернуті останньому у зв`язку із відсутністю документів боржника про здійснення нарахування коштів, які підлягають виплаті заявнику згідно із судовими рішеннями. Виконавчі листи повторно надійшли до Головного управління ДКС України у Волинській області 22 лютого 2018 року та вказані судові рішення були включені до виконання за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою». Звернув увагу, що відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, тобто, ДКС України, а не її територіальними органами.

Також зазначив, що законодавством розмежовано компетенцію державних органів щодо виконання рішень зобов`язального характеру, боржником за яким є держаний орган, який повинен сплатити кошти або вчинити інші дії майнового характеру щодо особи (виконуються органом ДВС з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»), та рішень суду про стягнення коштів, які виконуються виключно органами Казначейства. Виконавчі листи за рішеннями суду зобов`язального характеру відповідно до Порядку №440 надійшли із оригіналами довідок боржника - Управління ПФУ в м. Луцьку про здійснення нарахування виплат. Спосіб і порядок виконання цих рішень шляхом стягнення коштів з боржника ухвалою суду не змінювався. Кошти перераховані позивачу ДКС України у порядку черговості платіжними дорученнями від 10 липня 2019 року. Виплата на користь позивача здійснена шляхом погашення заборгованості за рахунок бюджетної програми відповідно до Порядку №440 за рішеннями суду зобов`язального характеру, а не шляхом стягнення коштів, механізм виконання яких передбачений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі - Порядок №845). У такому випадку стягнення компенсації у розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми не передбачене нормами чинного законодавства. Правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень ЦК України в частині зобов`язання Головне управління ДКС України у Волинській області сплатити інфляційні втрати та три відсотки річних від простроченої суми внаслідок несвоєчасного виконання судових рішень відсутні.

Відповідач 2 вважає, що не допускав протиправної бездіяльності по відношенню до ОСОБА_1 , а перерахування коштів із затримкою відбулося через наявність черги, в якій перебуває значна кількість виконавчих документів, та у зв`язку із обмеженим фінансуванням з Державного бюджету України для погашення заборгованості за судовими рішеннями. Вважає, що позивач не обґрунтувала підстав та не надала доказів того, що відповідач 2 заподіяв їй моральну шкоду своєю поведінкою.

У відзиві на позов відповідач 3 (а.с.52-53; 121-122 том 1) зазначив, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Волинській області перебували виконавчі провадження №49274299 з виконання виконавчого листа у справі №2а-8515/11/0308 та №49590958 з виконання виконавчого листа у справі №2а-3187/11/0308, виданих Луцьким міськрайонним судом Волинської області про зобов`язання Управління ПФУ в м.Луцьку провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії. Божником проведено нарахування пенсії на виконання судових рішень та повідомлено, що оскільки відсутнє відповідне фінансування з Державного бюджету України, то здійснити виплату нарахованої суми є неможливим. Керуючись пунктом 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 04 листопада 2010 року) 01 лютого 2016 року та 16 лютого 2016 року відповідно винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. Копії постанов надіслано сторонам виконавчого провадження для відома та можливості оскарження у встановленому порядку; одночасно роз`яснено право повторного пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання.

Відповідно до Порядку №440 виконавчі листи у справі №2а-8515/11/0308 та у справі №2а-3187/11/0308 прийнято до обліку Управлінням ДВС ГТУЮ у Волинській області 03 серпня 2016 року із внесенням до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, та 07 жовтня 2016 року актом приймання-передавання №17 передано до виконання до Головного управління ДКС України у Волинській області, проте останнім повернуто у зв`язку із відсутністю довідок про здійснення нарахування на виконання рішення суду, що виготовляються боржником. За результатами отримання таких довідок від боржника актом приймання-передавання №33 від 22 лютого 2018 року виконавчі документи передано для подальшого виконання до Головного управління ДКС України у Волинській області. Вважає, що дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Ухвалою суду від 08 листопада 2019 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів (а.с.223 том 1).

Ухвалою суду від 29 листопада 2019 року прийнято до розгляду заяву позивача про зміну позовних вимог від 06 листопада 2019 року, відповідно до якої позивач просила визнати протиправною бездіяльність відповідачів, яка полягала у невиконанні рішення суду у справі №2а-3187/11/0308 та у справі №2а-8515/11/0308; стягнути з Держави Україна в особі Головного управління ДКС України у Волинській області на її користь компенсацію за несвоєчасне виконання виконавчого листа у справі №2а-3187/11/0308 у розмірі 3794,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 16049,08 грн, компенсацію за несвоєчасне виконання виконавчого листа у справі №2а-8515/11/0308 у розмірі 3420,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 14467,51 грн, моральну шкоду в сумі 50000,00 грн (а.с.211-217 том 1).

У зв`язку із зміною позивачем позовних вимог відповідач 2 та відповідач 3 подали відзив (додаткові пояснення). Відповідач 2 підтримав доводи, викладені у відзиві на первісну позовну заяву. Відповідач 2 наполягав на безпідставності вимог про визнання протиправної бездіяльності, стягнення інфляційних втрат, компенсації та моральної шкоди. Зазначив, що Порядок №440 визначає не механізм виконання судових рішень про стягнення коштів, а порядок погашення заборгованості за рішеннями суду зобов`язального характеру. Питання передбачення коштів на певну мету у законі про Державний бюджет України віднесено до повноважень Верховної Ради України, та наявність відповідних коштів не залежить від Головного управління ДКС України у Волинській області. Судові рішення, прийняті на користь позивача, надіслані до ДКС України для виконання у визначені строки та заборгованість погашена у порядку черговості. Відповідальність може наставати за завдану шкоду лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди не підтверджений доказами, які б свідчили про характер та обсяг страждань, характер немайнових втрат, ступінь зниження престижу, стану здоров`я і т. ін.

Посилаючись на норми статей 2, 176 Цивільного кодексу України, зазначив, що стягнення коштів з держави України в особі Головного управління ДКС України у Волинській області є неналежним способом захисту прав, які позивач вважає порушеними, оскільки держава Україна є самостійним учасником цивільних відносин, а юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави (а.с.231-239 том 1).

Відповідач 3 підтримав попередні доводи та просив у задоволенні позову відмовити. Звернув увагу, що законодавство передбачає різні способи виконання судових рішень та розмежовує поняття примусового виконання рішення в межах виконавчого провадження згідно із Законом України «Про виконавче провадження» та поняття обліку виконавчих документів та судових рішень, що вносяться до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою згідно із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання державою судових рішень». Вважає, що не порушив права ОСОБА_1 , оскільки діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачених чинним законодавством (а.с.228-230 том 1).

Ухвалою суду від 29 листопада 2019 року також залучено співвідповідачем Державну казначейську службу України (далі - ДКС України, відповідач 4).

Відповідач 4 у відзиві на позов (а.с.16-18 том 2) заперечив проти позовних вимог ОСОБА_1 , підтримуючи доводи відповідача 2, та зазначив, що відповідно до абзацу другого підпункту 1 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України та пункту 3 Порядку №845 безспірне списання коштів державного бюджету на підставі судових рішень здійснюється органами Казначейства у порядку черговості надходження таких рішень. 12 липня 2019 року ДКС України у порядку черговості виконання судових рішень у справах №2а-3187/11/0308 та №2а-8515/11/0308 перераховано на користь ОСОБА_1 30940,03 грн та 27891,93 грн відповідно (платіжні доручення від 10 липня 2019 року №572897, №572898). Також відповідач 4 звернув увагу, що норми статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», пункту 50 Порядку №845, на які у позові посилається позивач, стосуються виплати стягувачу компенсації у разі несвоєчасного перерахування йому коштів за рішенням суду про стягнення коштів. Оскільки рішеннями судів у зазначених справах не стягувалися з державного органу на користь позивача кошти, а цими рішеннями зобов`язано Управління ПФУ нарахувати та виплатити позивачу пенсію, то виплата ОСОБА_1 компенсації не передбачена. Також відповідач 4 вказав, що перерахування позивачу коштів із затримкою відбувалося виключно з наявністю сформованої черги за виконавчими листами та передбаченими у законах про Державний бюджет України обмеженими асигнуваннями для погашення заборгованості за судовими рішеннями. Ним постійно подавалися до Міністерства фінансів України пропозиції щодо збільшення бюджетних призначень за КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою».

Відповідач 4 зауважив, що відповідно до абзацу четвертого пункту 48 Порядку №845 строки перерахування коштів перериваються на період усунення обставин, визначених у пунктах 11, 13 та 49 цього Порядку, зокрема, Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України.

З наведених підстав вважає необґрунтованими доводи позивача про порушення строку виконання судових рішень та у задоволенні позову просив відмовити.

Ухвалою суду від 12 грудня 2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, прийнято до розгляду заяву представника позивача від 06 грудня 2019 року про збільшення позовних вимог, визначених у грошовому виразі, зокрема про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення у справі №2а-3187/11/0308 у розмірі трьох відсотків річних від простроченої суми - 30940,03 грн, що становить 6885,29 грн, та інфляційних втрат у розмірі 49516,38 грн за період з 13 липня 2012 року по 12 грудня 2019 року; компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення у справі №2а-8515/11/0308 у розмірі у розмірі трьох відсотків річних від простроченої суми - 27891,93 грн, що становить 6028,45 грн, та інфляційних втрат у розмірі 44926,82 грн за період з 29 вересня 2012 року по 12 грудня 2019 року (а.с.5-10 том 2). У заяві про збільшення позовних вимог (а.с.5-10 том 2) представник позивача зазначив, що оскільки судове рішення у справі №2а-3187/11/0308 набрало законної сили 11 квітня 2012 року, а у справі №2а-8515/11/0308 - 27 червня 2012 року, то затримка їх виконання становить більше семи років (виконані 12 липня 2019 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень. У добровільному порядку судові рішення виконані не були. Для їх примусового виконання Луцьким міськрайонним судом видано виконавчі листи від 05 листопада 2015 року у справі №2а-3187/11/0308 та від 03 грудня 2014 року у справі №2а-8515/11/0308, які перебували на виконанні в Управлінні ДВС ГТУЮ у Волинській області. Нарахування пенсії у належному розмірі орган Пенсійного фонду провів з видачею довідки від 19 серпня 2016 року та на підставі ідентичної довідки від 28 листопада 2018 року здійснена виплата нарахованих сум 12 липня 2019 року. Вважає, що відповідач 2 безпідставно 03 листопада 2016 року повернув документи на дооформлення до органу ДВС, а те лише 22 лютого 2018 року повторно звернулося до Головного управління ДКС України у Волинській області з актом приймання-передачі виконавчих документів №33. Позивач вважає, що період прострочення виконання судових рішень становить з 13 липня 2012 року по 12 грудня 2019 року у справі №2а-3187/11/0308 та з 29 вересня 2012 року по 12 грудня 2019 року у справі №2а-8515/11/0308.

Ухвалою суду від 12 грудня 2019 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті (а.с.72 том 2).

На адресу суду надійшли відзив (додаткові пояснення) представника відповідачів 2 та 4 (а.с.79-88 том 2) на заяву про збільшення позовних вимог. Відповідачі у задоволенні позовних вимог просили відмовити з тих же підстав, що були висловлені раніше у їх відзивах.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили позовні вимоги задовольнити з підстав, наведених у позові, відповіді на відзив, заявах про зміну позовних вимог; представники відповідачів, кожен зокрема, у задоволенні позову просили відмовити з підстав, наведених у відзивах на позов, запереченнях на відповідь на відзив, додаткових поясненнях у зв`язку із збільшенням позовних вимог.

Ухвалою суду від 09 січня 2020 року на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України інфляційних втрат у розмірі 49516,38 грн та трьох відсотків річних у сумі 6885,29 грн за несвоєчасне виконання судового рішення у справі №2а-3187/11/0308, інфляційних втрат у розмірі 44926,82 грн та трьох відсотків річних у сумі 6028,45 грн за несвоєчасне виконання судового рішення у справі №2а-8515/11/0308.

Суд, заслухавши усні пояснення учасників справи (вступне слово), перевіривши їх доводи у заявах по суті справи письмовими доказами, при вирішенні спору по суті в частині позовних вимог про визнання протиправної бездіяльності відповідачів щодо невиконання судових рішень у справах №2а-3187/11/0308та №2а-8515/11/0308, стягнення коштів для відшкодування моральної шкоди у сумі 50000,00 грн встановив такі обставини.

ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1), їй встановлена інвалідність 2 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.23 том 1).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2012 року скасовано постанову Луцького міськрайонного суду від 28 березня 2011 року у справі №2а-3187/11/0308 та задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій Управління ПФУ в м. Луцьку щодо ненарахування і невиплати державної пенсії в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії як особі, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з врахуванням статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із 16 серпня 2010 року; зобов`язано Управління ПФУ в м. Луцьку провести нарахування та виплату ОСОБА_1 державної пенсії та додаткової пенсії як особі, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, у вказаних вище розмірах з 16 серпня 2010 року. Постанова Львівського апеляційного адміністративного суду набрала законної сили 18 квітня 2012 року (а.с.20-21; 152 том 1).

05 листопада 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області за заявою ОСОБА_1 від 21 жовтня 2015 року (а.с.153 том 1) видав виконавчий лист у справі №2а-3187/11/0308 в частині зобов`язання Управління ПФУ в м. Луцьку провести нарахування і виплату державної пенсії в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії як особі, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з врахуванням частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із 16 серпня 2010 року та з врахуванням вже виплачених сум (а.с.154 том 1).

10 грудня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Волинській області (далі - державний виконавець) за заявою ОСОБА_1 від 08 грудня 2015 року відкрито виконавче провадження №49590958 (а.с.82 том 1). На виконання рішення суду розпорядженням Управління ПФУ в м. Луцьку від 15 грудня 2015 року №125478 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 (а.с.85-86 том 1). 21 грудня 2015 року листом №11819/02-2018 Управління ПФУ в м. Луцьку повідомило державного виконавця про проведений перерахунок за період з 16 серпня 2010 року по 22 липня 2011 року; доплата до пенсії в сумі 30940,03 грн включена в січні 2015 року у відомості (а.с.87 том 1). 16 лютого 2016 року виконавче провадження №49590958 завершено згідно з пунктом 1 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»: сума нарахована згідно із судовим рішенням включена у відомість на виплату пенсії та при надходженні коштів із Державного бюджету буде виплачена Пенсійним фондом.

Також судом встановлено, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 серпня 2011 року у справі №2а-8515/11/0308 задоволено позов ОСОБА_1 та визнано незаконними дії Управління ПФУ в м. Луцьку щодо непроведення перерахунку та виплати пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 03 лютого 2011 року; зобов`язано Управління ПФУ в м. Луцьку провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з врахуванням додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком з 03 лютого 2011 року на підставі статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з врахуванням виплачених сум. Постанова суду першої інстанції від 25 серпня 2011 року набрала законної сили 03 липня 2012 року на підставі ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2012 року (а.с.158-160 том 1).

09 грудня 2014 року Луцький міськрайонний суд Волинської області видав виконавчий лист у справі №2а-8515/11/0308. 09 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про примусове виконання судового рішення у справі №2а-8515/11/0308 та постановою державного виконавця від 10 листопада 2015 року відкрито виконавче провадження №49274299 (а.с.80 том 1). 25 листопада 2015 року листом №10829/02-2018 Управління ПФУ в м. Луцьку повідомило державного виконавця про проведений перерахунок за період з 03 лютого 2011 року по 30 листопада 2015 року; доплата до пенсії в сумі 27891,93 грн була включена в грудні 2015 року у відомості (а.с.88, 157 том 1). Про проведений перерахунок пенсії свідчить розпорядження Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області від 16 листопада 2015 року №125478 (а.с.83-84 том 1). 01 лютого 2016 року виконавче провадження №49274299 завершено згідно з пунктом 1 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»: сума нарахована згідно із судовим рішенням включена у відомість на виплату пенсії та при надходженні коштів із Державного бюджету буде виплачена Пенсійним фондом.

Зазначені вище обставини відображені у відомостях Автоматизованої системи виконавчого провадження, наданої позивачем (а.с.11-16 том 1).

01 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Управління ДВС ГТУЮ у Волинській області із заявами про прийняття виконавчих листів про зобов`язання провести нарахування та виплату пенсії, виданих у справі №2а-8515/11/0308 та у справі №2а-3187/11/0308, відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (а.с.102-103 том 2), а 03 серпня 2016 року Управління ДВС ГТУЮ у Волинській області направило стягувачу ОСОБА_1 та боржнику Управлінню ПФУ в м. Луцьку повідомлення №7402/03-38/03 та №7263/03-38/03 про прийняття для обліку виконавчих листів у справі №2а-8515/11/0308 та у справі №2а-3187/11/0308 відповідно до пункту 7 Порядку №440; рішення у даних справах 03 серпня 2016 року внесені до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за №51842599 та №51842046 відповідно (а.с.89-90, 155 том 1). На вказані повідомлення, що надійшли 09 серпня 2016 року, Управління ПФУ в м. Луцьку видало довідки від 19 серпня 2016 року №5771/02-15 та №5772/02-15 про здійснення нарахування на виконання рішення суду, які скерувало Управлінню ДВС Головного управління юстиції у Волинській області (а.с.91-92 том 1).

Супровідним листом від 07 жовтня 2016 року №03-1-14/4461 Управління ДВС ГТУЮ у Волинській області направило Головному управлінню ДКС України у Волинській області акт приймання-передавання №17 за третій квартал 2016 року (перша черга) виконавчих документів за рішеннями судів, які внесені до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою (акт надійшов до останнього 10 жовтня 2016 року - вх. №04-1735); до акта включено і виконавчі документи на користь ОСОБА_1 (а.с.129 -131; 165-170 том 1).

03 листопада 2016 року, керуючись пунктом 18 Порядку №440, Головне управління ДКС України у Волинській області повернуло пакети документів щодо виконання судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» для усунення недоліків згідно з актом приймання-передавання №10 за третій квартал 2016 року (перша черга), у тому числі і документи стосовно ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю довідки про нарахування виплат (а.с.171-176 том 1). Акт підписаний представником Управління ДВС ГТУЮ у Волинській області 09 листопада 2016 року.

22 лютого 2018 року Управління ДВС ГТУЮ у Волинській області відповідно до пункту 15 Порядку №440 направило Головному управлінню ДКС України у Волинській області акт приймання-передавання №33 (перша черга) щодо рішень, внесених до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, після усунення недоліків (в тому числі і стосовно ОСОБА_1 а.с.127-128; 177-181 том 1). 13 листопада 2018 року Управління ДВС ГТУЮ у Волинській області листами №03-1-11/7161 та №03-1-11/7162 повідомлено Луцьке об`єднане УПФУ Волинської області про необхідність усунення недоліків у довідках від 19 серпня 2016 року №5771/02-15 та №5771/02-15 (а.с.93-94, 200-201 том 1) - неправильно зазначено дату судових рішень. Отримавши цей лист 16 листопада 2018 року, нові довідки №12773/02-15 та №12774/02-15 Луцьке об`єднане УПФУ Волинської області надіслало до Управління ДВС ГТУЮ у Волинській області 28 листопада 2018 року (а.с.95-96 том 1).

Як свідчать матеріали справи, ДКС України листом від 21 травня 2019 року №5-08-08/8763 повідомила Головні управління ДКС України в областях про перелік сформованих реєстрів судових рішень, які підлягають оплаті за рахунок бюджетної програми КПКВ 3504040 у червні - липні 2019 року (№1389-№1495) - а.с.183 том 1. На виконання пункту 2.4 Порядку здійснення безспірного списання коштів державного бюджету з рахунків боржника та за забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, затвердженого наказом ДКС України від 19 жовтня 2015 року №295 (в редакції наказу від 07 серпня 2018 року №262) Головне управління ДКС України у Волинській області направило до ДКС України висновки від 19 червня 2019 року та оригінали судових рішень/виконавчих документів, які включені до реєстрів виплат за судовими рішеннями за програмою КПКВ 3504040 лист від 10 червня 2019 року №13-1208/2915 (182 том 1). В реєстр до висновку від 20 травня 2019 року №1464 за обома судовими рішеннями включено і ОСОБА_1 (а.с.184-186 том 1). Платіжними дорученнями від 10 липня 2019 року №572897 та №572897 ДКС України перерахувало на банківський рахунок ОСОБА_1 кошти у сумі 27891,93 грн та 30940,03 грн - заборгованість згідно з виконавчими документами від 09 грудня 2014 року у справі №2а-8515/11/0308 та від 05 листопада 2015 року у справі №2а-3187/11/0308 (а.с.103-104 том 1). 12 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 ці кошти отримала, що не заперечується останньою (а.с.22 том 1).

ОСОБА_1 вважаючи, що тривале виконання рішень судів у справах №2а-8515/11/0308 та №2а-3187/11/0308, які були прийняті на її користь, зумовлене протиправною бездіяльністю відповідачів, в результаті чого присуджені пенсійні виплати вона отримала із значною затримкою у часі, звернулася із даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що правовідносини між сторонами регламентовані Законом України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-XIV) та Законом України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII, набрав чинності 05 жовтня 2016 року), Законом України від 05 червня 2012 року №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон №4901-VI), Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (Порядок №845), Порядком погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440 (Порядок №440).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією України та іншими Законами України.

Отже, оцінці судом підлягають дії (бездіяльність) у межах позовних вимог кожного із відповідачів.

Частиною другою статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 1 Закону №606-XIV (чинного на час звернення позивачем виконавчих листів для примусового виконання) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону №606-XIV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною другою статті 3 Закону №606-XIV обумовлювалося, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Положення, аналогічні за змістом статті 1, частині другій статті 3 Закону №606-XIV, містить стаття 1, частина друга статті 6 чинного Закону №1404-VIII.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлює Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Цей Закон №4901-VI набрав чинності з 01 січня 2013 року.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону №4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Наведені норми дають підстави для висновку, що законодавець виокремлює рішення щодо яких держава встановлює гарантії виконання: про стягнення коштів з державного органу та про зобов`язання вчинити дії стосовно майна державного органу. Виконання цих рішень здійснюється з урахуванням особливостей, визначених Законом №4901-VI.

Так відповідно до частини першої статті 3 Закону №4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 15 квітня 2015 року №215 (далі - Положення №215), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Отже, рішення суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, виконується Державною казначейською службою України (Казначейством).

Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону №4901-VI перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Положення статті 3 Закону №4901-VI стосуються виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу. Таке стягнення відбувається за заявою стягувача до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

У свою чергу, загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, були визначені статтею 75 Закону №606-XIV (чинний до 05 жовтня 2016 року - дня набрання чинності Законом №1404-VIII). Зокрема, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Як уже зазначалося судом, в порядку, визначеному Законом №606-XIV, за заявами ОСОБА_1 державний виконавець прийняв до виконання виконавчі листи, видані Луцьким міськрайонним судом 09 грудня 2014 року у справі №2а-8515/11/0308 та 05 листопада 2015 року у справі №2а-3187/11/0308, з відкриттям виконавчих проваджень за рішеннями судів про зобов`язання боржника Управління ПФУ в м. Луцьку здійснити перерахунок та виплату пенсії на користь ОСОБА_1 . Разом з тим, постановою державного виконавця від 01 лютого 2016 року ВП №49274299 та від 16 лютого 2016 року ВП №49590958 виконавчі провадження за обома виконавчими документами завершені та згідно з пунктом 1 частини першої статті 47 Закону №606-XIV повернуті стягувачу. При цьому державним виконавцем встановлено, що боржником - Управлінням ПФУ в м. Луцьку проведено перерахунок пенсії стягувачу ОСОБА_1 , нарахована сума згідно із судовим рішенням включена у відомість на виплату пенсії та при надходженні коштів із Державного бюджету буде виплачена Пенсійним фондом.

Позивач ОСОБА_1 зазначені постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу у порядку, встановленому статтею 181 КАС України (Закон України від 06 липня 2005 року №2747-IV зі змінами, в редакції, чинні на час винесення постанов), як сторона виконавчого провадження не оскаржувала та їх законність не є предметом даного спору. Зазначеною статтею було передбачено право учасника виконавчого провадження (крім державного виконавця) та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №4901-VI, яким розділ ІІ Закону доповнений на підставі Закону України від 19 вересня 2013 року №583-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень» (набрав чинності 16 жовтня 2013 року), виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №583-VII зобов`язано Кабінет Міністрів України забезпечити проведення протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом інвентаризації заборгованості з виплат за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, ухваленими на підставі правовідносин, що мали місце до набрання чинності цим Законом.

03 вересня 2014 року постановою Кабінету Міністрів України №440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (Порядок №440), який визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

За визначеннями, наведеними у пункті 2 Порядку №440 (в редакції від 03 вересня 2014 року), боржник - зазначений у рішенні суду або виконавчому документі суб`єкт, який повинен сплатити кошти або вчинити інші дії майнового характеру щодо особи, на користь чи в інтересах якої ухвалено це рішення; відповідальна особа (особи) - посадова особа органу державної виконавчої служби, на яку покладені обов`язки з ведення обліку рішень, виконання яких гарантується державою, інвентаризації заборгованості за цими рішеннями та їх передачі до органу Казначейства; заявник - фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої ухвалено рішення суду або видано виконавчий документ, або її представник.

Виконанням рішення в повному обсязі є повна фактична виплата особі, на користь якої ухвалено рішення суду, суми коштів, яка визначена рішенням, а також повне фактичне вчинення дій щодо майна за рішенням зобов`язального характеру. Під рішеннями відповідно до пункту 2 Порядку №440 мається на увазі виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» суб`єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.

З наведеного слідує, що облік судових рішень зобов`язального характеру про перерахунок та виплату органом Пенсійного фонду пенсії на користь ОСОБА_1 у справах №2а-3187/11/0308 та №2а-8515/11/0308, які набрали законної сили 18 квітня 2012 року (перше) та 03 липня 2012 року (друге), та погашення заборгованості за ними здійснюється за процедурою, встановленою Порядком №440.

Як визначено пунктом 3 Порядку №440, рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Відповідно до пункту 2 цього Порядку органами державної виконавчої служби є управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі; органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, - головні управління Казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.

Таким чином, рішення, якими зобов`язано боржника здійснити нарахування (перерахунок тощо) та/або виплатити кошти (далі - рішення зобов`язального характеру), які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року, подаються до органу державної виконавчої служби відповідно до пункту 3 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №4901-VI та Порядку №440.

Порядком №440 встановлена така процедура обліку рішень: 1) заявник подає до органу державної виконавчої служби заяву про виконання рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв`язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал (дублікат) виконавчого документа або рішення суду (належним чином завірену його копію); копію довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному органу державної податкової служби і мають відмітку у паспорті або до паспорта яких внесені дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків) та копію паспорта громадянина України. У разі зміни способу і порядку виконання рішення до виконавчого документа або рішення суду заявник додає відповідну ухвалу суду про зміну способу і порядку виконання рішення; 2) рішення підлягає обліку в органах державної виконавчої служби; 3) надалі рішень передається до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів; 4) Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Саме у такому порядку забезпечувалося виконання судових рішень зобов`язального характеру у справах №2а-3187/11/0308 та №2а-8515/11/0308 за заявами ОСОБА_1 від 01 серпня 2016 року (а.с.101-102 том 2). Як уже зазначалося судом, 03 серпня 2016 року зазначені рішення відповідальною особою органу державної виконавчої служби внесені до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою.

За приписами пунктів 7-11 Порядку №440 відповідальна особа не пізніше семи робочих днів з дня надходження до неї рішення зобов`язана перевірити за даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень виконання такого рішення та у разі відсутності відомостей про виконання рішення в повному обсязі внести дані про це рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою (далі - Реєстр). Якщо за результатами перевірки встановлено, що рішення виконано в повному обсязі, відповідальна особа повертає рішення заявнику із супровідним листом та відповідною довідкою з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Рішення розподіляються в порядку такої черговості погашення заборгованості: перша черга - рішення щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; друга черга - рішення, пов`язані з трудовими правовідносинами; третя черга - інші рішення. Рішення вносяться до кожної з черг за датою їх надходження до органу державної виконавчої служби.

Відповідальна особа не пізніше семи робочих днів з дня внесення рішення до Реєстру зобов`язана надіслати заявнику та боржнику за їх місцезнаходженням або на електронну пошту повідомлення про прийняття такого рішення для обліку із зазначенням черги, до якої воно включено.

Якщо рішенням зобов`язано боржника здійснити нарахування (перерахунок тощо) та/або виплатити кошти, відповідальна особа разом з повідомленням надсилає боржнику або органу державної влади, який прийняв рішення про припинення боржника - юридичної особи, копію рішення для здійснення нарахування суми коштів, що підлягає виплаті заявнику. Про здійснення нарахування боржник або орган державної влади, який прийняв рішення про припинення боржника - юридичної особи, зобов`язаний повідомити відповідальній особі протягом десяти робочих днів з дня отримання повідомлення із наданням відповідного документа про здійснення нарахування, підписаного уповноваженою особою і завіреного гербовою печаткою. Якщо рішення виконано боржником або в інший спосіб в повному обсязі, таке рішення підлягає поверненню заявнику протягом семи робочих днів з дня одержання відповідного документального підтвердження, про що вноситься запис до Реєстру. Одночасно з рішенням заявнику надсилаються копії документів, що підтверджують виконання рішення в повному обсязі.

Судом встановлено, що після внесення 03 серпня 2016 року судових рішень на користь ОСОБА_1 до Реєстру, боржнику і заявнику відповідно до пункту 9 Порядку №440 надіслані повідомлення від 03 серпня 2016 року №7402/03-38/03 та №7263/03-38/03 про прийняття для обліку виконавчих листів у справі №2а-8515/11/0308 та у справі №2а-3187/11/0308 (а.с.89-90, 155 том 1). Управління ПФУ в м. Луцьку, отримавши повідомлення 09 серпня 2016 року, видало довідки від 19 серпня 2016 року №5771/02-15 та №5772/02-15 про здійснення нарахування на виконання рішення суду (а.с.91-92 том 1). Отже, боржник відповідно до пункту 10 Порядку №440 обов`язок повідомити відповідальній особі про здійснення нарахування виконав у встановлений строк - протягом десяти робочих днів з дня отримання повідомлення.

Пунктом 13, 14 Порядку №440 визначено, що передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється окремо щодо кожної черги щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом. До органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, передаються рішення, які надійшли до 1 числа місяця, що настав за звітним періодом. До рішень зобов`язального характеру додаються оригінали документів про здійснення нарахування виплат за цим рішенням, підписані уповноваженою особою і завірені гербовою печаткою.

У даному випадку передача Управлінням ДВС ГТУЮ у Волинській області рішень до Головного управління ДКС України у Волинській області згідно з пунктом 3 Порядку №440 мала бути проведена до 10 жовтня 2016 року (тобто, до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом). Фактично 07 жовтня 2016 року Управління ДВС ГТУЮ у Волинській області направило Головному управлінню ДКС України у Волинській області акт приймання-передавання №17 за третій квартал 2016 року (перша черга) виконавчих документів за рішеннями судів, які внесені до Реєстру (а.с.129 -131; 165-170 том 1).

Як установлено пунктами 15-16 Порядку №440, передача рішень здійснюється відповідальною особою на підставі акта приймання-передавання. Акти приймання-передавання складаються окремо щодо кожної черги погашення заборгованості. До акта приймання-передавання додається витяг з Реєстру щодо рішень, які передаються. Акт приймання-передавання підписується відповідальною особою органу державної виконавчої служби та особою, визначеною керівником органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та затверджується керівниками зазначених органів.

Водночас, згідно з пунктом 18 Порядку №440 (в редакції від 03 вересня 2014 року) у разі коли органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, виявлено невідповідність переданих органом державної виконавчої служби рішень або документів вимогам цього Порядку після підписання акта приймання-передавання, такі рішення можуть бути повернуті до органу державної виконавчої служби для усунення недоліків.

Акт приймання-передавання №17 надійшов до відповідача 2 без відповідних довідок боржника про здійснення нарахування на виконання рішення суду. Відтак, повернення 03 листопада 2016 року пакетів документів щодо виконання рішень для усунення недоліків згідно з актом приймання-передавання (перша черга) за третій квартал 2016 року (а.с.171-176 том 1) не суперечить пункту 18 Порядку №440 та свідчить про те, що відповідач 2 діяв у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Порядок №440 не встановлює строк для усунення недоліків та передавання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, але, безумовно, такі дії мають бути вчинені у розумний строк та передані для погашення заборгованості органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, за правилами, встановленими пунктами 15-16 Порядку №440.

Судом встановлено, що Управління ДВС ГТУЮ у Волинській області повторно відповідно до пункту 15 Порядку №440 направило Головному управлінню ДКС України у Волинській області акт приймання-передавання (перша черга) 22 лютого 2018 року (а.с.177-181 том 1). На думку суду, Управління ДВС ГТУЮ у Волинській області допустило невиправдане зволікання з передачі виконавчих документів Головному управлінню ДКС України у Волинській області.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Управління ДВС ГТУЮ у Волинській області стосовно надання інформації про стан виконання виконавчих листів, виданих Луцьким міськрайонним судом у справах №2а-8515/11/0308 та у справі №2а-3187/11/0308. На звернення ОСОБА_1 від 02 березня 2018 року, яке надійшло з прокуратури Волинської області, листом від 06 квітня 2018 року №П-110/01-15 ГТУЮ у Волинській області заявницю інформовано про внесення 03 серпня 2016 року рішень судів у зазначених справах до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за №51842599 та №51842599, та про їх передання до виконання Головному управлінню ДКС України у Волинській області (а.с.19 том 1). Таку ж за змістом інформацію надано на звернення ОСОБА_1 від 26 грудня 2018 року листами Управління ДВС ГТУЮ у Волинській області від 11 січня 2019 року №14632/03-35/04 та від 15 січня 2019 року №14632/03-35/03-1; також повідомлено про винесення постанов про повернення виконавчого документа стягувачу 01 лютого 2016 року та 16 лютого 2016 року з роз`ясненням можливості оскаржити зазначені постанови відповідно до статті 181 КАС України (а.с.17-18 том 1).

Разом з тим, після отримання інформації про вчинені органом державної виконавчої служби дії та стан виконання судових рішень позивач ОСОБА_1 рішення (дії) відповідача 3 у строки, встановлені КАС України, не оскаржила. Позивач двічі змінювала позовні вимоги у справі, проте з приводу дій органу державної виконавчої служби, пов`язаних із обліком, інвентаризацією заборгованості та їх передачі до органу Казначейства починаючи з 03 серпня 2016 року - з часу внесення до Реєстру рішень, виконання яких гарантовані державою, - не заявляла.

В адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності (стаття 9 КАС України), який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Відтак, суд здійснює розгляд у межах заявлених позовних вимог - визнання протиправною бездіяльності відповідача 3, що полягала у невиконанні судових рішень у справах №2а-8515/11/0308 та у справі №2а-3187/11/0308. Проте, як уже зазначалося судом, виконання судових рішень перебувало у сфері повноважень відповідача 3 - управління ДВС ГТУЮ у Волинській області у період з часу відкриття провадження за виконавчими листами до повернення виконавчих листів стягувачу. Надалі його функції з виконання судових рішень закінчилися. Облікована заборгованість після внесення рішень до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, підлягала стягненню Казначейством. При цьому функції Головного управління Казначейства в області відповідно до Порядку №440 полягають лише у прийманні від органу державної виконавчої служби виконавчих документів та подальшу передачу у порядку черговості до ДКС України для безспірного списання коштів.

Так абзацом другим підпункту 1 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України встановлено, що безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за черговістю надходження таких рішень.

Частиною третьою пункту 3 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №4901-VI, пунктом 19 Порядку №440 встановлено, бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно з пунктом 20 Порядку №440 визначено, що погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845 (Офіційний вісник України, 2011 р., № 61, ст. 2431; 2013 р., № 9, ст. 334).

Порядком №845 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року №45) встановлений механізм безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на виконання рішень про стягнення коштів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Відповідно до пункту 3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Безспірне списання коштів державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів провадиться у порядку, встановленому пунктами 47 - 48 Порядку №845. Зокрема, безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: 1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника; 2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей за наявності відповідних бюджетних асигнувань для здійснення безспірного списання коштів (абзац другий пункту 48 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2018 року №154).

Таким чином, безпосереднє погашення заборгованості шляхом безспірного списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснює Казначейство (тобто, відповідач 4).

Повноваження органів Казначейства визначені пунктом 4 Порядку №440, та зокрема, вони забезпечують у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку; вживають заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку (тобто, у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей).

З метою реалізації Закону №4901-VIІ, Порядку №845, Порядку №440 та організації роботи органів Казначейства з виконання судових рішень та виконавчих документів, наказом ДКС України від 19 жовтня 2015 року №295 (зі змінами) було затверджено Порядок здійснення безспірного списання коштів державного бюджету з рахунків боржника та за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів (далі - Порядок №295). Відповідно до пункту 2.3 Порядку №295 Головні управління забезпечують облік та зберігання судових рішень до настання їх черги для виконання за бюджетною програмою КПКВ 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» та не раніше ніж за 2 місяці до настання черги для виконання судового рішення Головні управління супровідним листом (з обов`язковим зазначенням кінцевого строку для перерахування коштів згідно з Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень») формують та направляють до ДКС України документи, що стосуються їх виконання за бюджетною програмою КПКВ 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою».

ДКС України листом від 21 травня 2019 року №5-08-08/8763 повідомила Головні управління ДКС України в областях про перелік сформованих Реєстрів судових рішень, які підлягають оплаті за рахунок бюджетної програми КПКВ 3504040 у червні - липні 2019 року (№1389-№1495) - а.с.183 том 1. На виконання пункту 2.4 Порядку №295 висновки за вказаними номерами та оригінали судових рішень/виконавчих документів, які включені до реєстрів виплат за судовими рішеннями за програмою КПКВ 3504040, в тому числі реєстр до висновку від 20 травня 2019 року №1464 за обома судовими рішеннями стосовно ОСОБА_1 (а.с.184-186 том 1) зі строком виконання до 22 травня 2018 року, відповідач 2 листом від 10 червня 2019 року №13-1208/2915 (а.с.182 том 1) передав до Казначейства, яке заборгованість згідно з виконавчими документами від 09 грудня 2014 року у справі №2а-8515/11/0308 та від 05 листопада 2015 року у справі №2а-3187/11/0308 перерахувало на банківський рахунок ОСОБА_1 платіжними дорученнями від 10 липня 2019 року №572897 та №572897 (а.с.103-104 том 1) та кошти остання отримала 12 липня 2019 року (а.с.22 том 1). Тобто, перерахування коштів для погашення заборгованості ДКС України здійснило протягом місяця після надходження до нього документів та відомостей, необхідних для цього.

Отже, наведене вище вказує на те, що у період з 22 лютого 2018 року по 12 липня 2019 року виконавчі документи стосовно ОСОБА_1 перебували на виконанні органів Казначейства.

Надаючи оцінку доводам сторін стосовно тривалості строків погашення Казначейством заборгованості за виконавчими документами, судом взято до уваги, що абзацом четвертим пункту 48 Порядку №845, яким той доповнений згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2018 року №154, строки перерахування коштів перериваються на період усунення обставин, визначених у пунктах 11, 13 та 49 цього Порядку.

Пунктом 11 Порядку №845 визначено випадки відкладення безспірного списання коштів, серед них - випадки, передбачені пунктами 31 і 49 цього Порядку.

Відповідно до пункту 49 Порядку №845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України. Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України. Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі.

Безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам здійснюються після усунення обставин, що були підставою для відкладення безспірного списання таких коштів (пункт 12 Порядку №845).

Аналіз наведених вище положень дає підстави для висновку, що Казначейство обмежене коштами, передбаченими програмою для забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою. Якщо таких коштів недостатньо, Казначейство зобов`язане звернутися до Мінфіну з пропозиціями щодо внесення змін до закону про Державний бюджет України; водночас Казначейство відкладає безспірне списання коштів і поновлює його після того, як такі зміни будуть внесені.

В такому аспекті, перед тим як констатувати факт протиправної бездіяльності ДКС України у правовідносинах, які виникають у зв`язку з виконанням судових рішень, за якими боржником є державний орган, поряд з тим, чи виконано рішення суду у встановлений строк, з`ясуванню також підлягає обставина, чи вжило Казначейство в межах своїх повноважень усі залежні від нього дії, спрямовані на те, аби сплатити кошти за судовим рішенням, а також чи були для цього об`єктивні підстави та можливості. Тому навіть сам факт невиплати стягувачу коштів протягом трьох місяців (з дня надходження необхідних документів та відомостей) за судовим рішенням, боржником за яким є державний орган, без з`ясування усіх обставин, які зумовили таку ситуацію, не є достатньою підставою вважати, що Казначейство допустило протиправну бездіяльність.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного/несвоєчасного виконання обов`язкових дій/ухвалення рішень або невиконання їх взагалі. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №688/4324/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі №820/287/18, від 06 листопада 2019 року у справі №803/1449/16, від 12 грудня 2019 року у справі №820/5571/15, які відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Суд погоджується з тим, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає виконанню.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Одним з головних чинників реалізації покладеного на адміністративні суди завдання та ефективного захисту є безумовне виконання судових рішень. Саме виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, право на виконання судового рішення в розумний строк у такому випадку може бути самостійним об`єктом правового захисту.

У пілотному рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява №40450/04, пункт 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України», заява №29439/02, 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України», заява №1811/06, 19 лютого 2009 року).

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. При цьому обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Забезпечення гарантій держави щодо виконання судових рішень, боржником за якими є державні органи, покладається на органи Казначейства, які зобов`язані в кожному випадку застосувати всі надані їм повноваження для невідкладного виконання судового рішення про стягнення коштів. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, передбачені Законом №4901-VI та міжнародними зобов`язаннями України, утрачають свою мету.

Перевіряючи доводи відповідача 2 та відповідача 4, судом встановлено, що Казначейство вживало заходів з метою належного виконання виконавчих листів, у тому числі й тих, за якими стягувачем є позивач, зокрема, відповідно до пункту 49 Порядку №845 щомісяця направляло до Міністерства фінансів України запити щодо збільшення бюджетних призначень за КПКВК 3504040 (а.с.19-66 том 2).

При цьому відповідно до частини другої статті 32 Бюджетного кодексу України Міністерство фінансів України відповідає за складання проекту Закону про Державний бюджет України, забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; є головним розпорядником коштів за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою».

Відповідач 4 - ДКС України - відповідно до наданих повноважень здійснював виконання рішень судів, дотримуючись пункту 9 «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України та пункту 48 Порядку №845 на підставі виконавчих документів виключно у порядку черговості надходження таких документів та у межах суми, передбаченої законом про Державний бюджет України на відповідний рік за бюджетною програмою КПКВК 3504040, що відповідає принципу справедливості та забезпечує рівні права стягувачів на одержання коштів Державного бюджету за рішеннями судів. Перерахування коштів стягувачам із затримкою відбувається не через протиправні дії або бездіяльність Казначейства, а виключно у зв`язку з наявністю сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів та передбаченими у Законах про Державної бюджет України обмеженими асигнуваннями для погашення наявної заборгованості за поданими судовими рішеннями. ДКС України вживала заходів з метою належного виконання виконавчих листів, виданих на користь позивача, звертаючись до Міністерства фінансів України з проханням врахувати дійсний стан фінансування бюджетної програми забезпечення «Заходи щодо виконання рішень суду» і з урахуванням цих потреб врахувати пропозиції щодо необхідності додаткових коштів на згадану програму), втім невиплата коштів за цими виконавчим документом зумовлена не бездіяльністю відповідача (як суб`єкта владних повноважень), а відсутністю належного асигнування відповідної бюджетної програми, що не належить до компетенції відповідача.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2018 року та 25 липня 2018 року (справи №804/3242/17, №466/3828/17 відповідно).

У випадку, що розглядається, суд звертає увагу на те, що відповідачем 2 та відповідачем 4 з об`єктивних причин виконати значний обсяг судових рішень, серед яких були і рішення стосовно позивача, не виявлялося можливим у більш короткий строк. Також суд звертає увагу, що статтею 3 Закону №4901-VIІ передбачено списання коштів з рахунків відповідного державного органу або за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в межах відповідних бюджетних призначень, а пунктом 3 Порядку №845 встановлено виконання виконавчих документів органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів. При цьому жодним нормативно-правовим актом не регламентовано повноважень Казначейства щодо здійснення першочергового або позачергового безспірного списання коштів.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що посилання позивача про неправомірні дії органу Казначейства (відповідача 2) щодо невиконання виконавчих листів є необґрунтованими.

Суд звертає увагу, що частина друга статті 19 Конституції України покладає на кожного суб`єкта владних повноважень обов`язок діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією України та іншими Законами України. Відтак, кожен суб`єкт владних повноважень окремо несе відповідальність за прийняті ним рішення, вчинені дії чи допущену бездіяльність. У той же час питання про неправомірність дій (бездіяльності) ДКС України позивач не порушувала, незважаючи на те, що двічі змінювала позовні вимоги. На час звернення ОСОБА_1 із даним позовом судові рішення виконані у повному обсязі.

Суд не знаходить підстав для визнання протиправними дій чи бездіяльності Управління ПФУ м. Луцька (Луцького об`єднаного управління ПФУ, правонаступником якого є Головне управління ПФУ у Волинській області - відповідач 1).

Так орган Пенсійного фонду у даних правовідносинах є боржником за виконавчими документами, виданими Луцьким міськрайонним судом в адміністративних справах №2а-3187/11/0308 та №2а-8515/11/0308.

Доводи ОСОБА_1 зводяться, у тому числі, і щодо наявності в органу ПФУ як боржника за виконавчими документами обов`язку в добровільному порядку виконати судові рішення, з чим суд погоджується.

Відповідно до частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з частинами другою, четвертою статті 372 КАС України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», чинна з 15 грудня 2017 року) судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Аналогічні положення містили частини друга, четверта статті 257 КАС України до 15 грудня 2017 року.

Процесуальним законом (КАС України) встановлена можливість судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах. Зокрема, частиною дев`ятою статті 267 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року) було передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. Аналогічні положення містить редакція КАС України за Законом №2147-VIII (стаття 383 КАС України). Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України.

Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27 грудня 2018 року №520/11829/17.

Тобто, законодавцем визначено іншу процедуру та строки звернення до суду для визнання протиправними дій (бездіяльності) відповідача при виконанні ним постанов суду. Заявляючи позовну вимогу про визнання протиправною бездіяльності органу Пенсійного фонду, яка полягає в невиконанні судових рішень у справах №2а-3187/11/0308 та №2а-8515/11/0308, позивач обрала неправильний спосіб захисту прав, які позивач вважає порушеними.

Водночас, обставини справи свідчать про те, що орган ПФУ не вчиняв дій, які б потягнули невиправдане зволікання у виконанні судових рішень у зазначених справах.

Судом встановлено, що перерахунки пенсії ОСОБА_1 зроблені у межах строку, встановленого державним виконавцем для добровільного виконання судових рішень. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 10 листопада 2015 року ВП №49274299 боржнику встановлено строк до 17 листопада 2015 року виконати судового рішення у справі №2а-8515/11/0308. Відповідно до розпорядження Управління ПФУ в м. Луцьку перерахунок проведено 16 листопада 2015 року. Так само постановою державного виконавця від 10 грудня 2015 року встановлено строк до 17 грудня 2015 року для самостійного виконання боржником судового рішення у справі №2а-3187/11/0308; розпорядженням Управління ПФУ в м. Луцьку від 15 грудня 2015 року проведений відповідний перерахунок пенсії ОСОБА_1 (а.с.83-86 том 1). Довідки про здійснення нарахування на виконання рішення суду видані 19 серпня 2016 року та повторно 28 листопада 2018 року - протягом 10 робочих днів після отримання повідомлення органу ДВС про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державою, а також листів Управління ДВС ГТУЮ у Волинській області (а.с.89-92; 93-96 том 1), як це встановлено пунктом 10 Порядку №440. Оскільки пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №4901-VI встановлено порядок погашення заборгованості за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є державний орган, в межах бюджетних асигнувань на погашення заборгованості, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, та в порядку черговості, то після внесення 03 серпня 2016 року державним виконавцем судових рішень у справах №2а-8515/11/0308 та №2а-3187/11/0308 до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, відповідач 1 не мав повноважень та можливостей контролювати хід погашення заборгованості перед ОСОБА_1 .

Відтак, з наведених вище мотивів і підстав в задоволенні позовних вимог до Головного управління ПФУ у Волинській області як правонаступника Луцького об`єднаного управління ПФУ (Управління ПФУ в м. Луцьку) належить відмовити.

Відповідно до пункту 6 частини першої 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Заявляючи вимогу про визнання бездіяльності відповідачів Луцького об`єднаного управління ПФУ, Головного управління ДКС України у Волинській області та Управління ДВС ГТУЮ у Волинській області протиправною, позивач просила стягнути на її користь кошти у сумі 50000,00 грн для відшкодування моральної шкоди.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Отже, вимога про відшкодування моральної шкоди при розгляді справ адміністративним судом пов`язана з фактом визнання рішень, дій, бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними, тобто є похідною.

Оскільки суд в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідачів, яка полягала у невиконанні судових рішень у справі №2а-3187/11/0308 та у справі №2а-8515/11/0308, які на час звернення позивача з даним позовом виконані, відмовляє з наведених вище мотивів та підстав, то не підлягає задоволенню і похідна вимога про стягнення моральної шкоди.

Таким чином, в задоволенні позову належить відмовити повністю.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43005, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826), Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області (43000, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Стрілецька, 4А, ідентифікаційний код юридичної особи 38009371), Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції (43000, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Володимирська, 1, ідентифікаційний код юридичної особи 34827061), Державної казначейської служби України (01601, місто Київ, вулиця Бастіонна, 6, ідентифікаційний код юридичної особи 37567646) про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів для відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя Ж.В. Каленюк

Рішення у повному обсязі складено 17 січня 2020 року