Справа № 140/3246/19
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2020-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року ЛуцькСправа № 140/3246/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення, вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.10.2019 №, №, №, №, №, рішення від 22.10.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 22.10.2019 №Ф-.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проведення перевірки інспекторами ДПС не було дотримано Методичних рекомендацій «Щодо оформлення матеріалів документальних перевірок податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та документування виявлених порушень», що призвело до прийняття рішень за надуманими порушеннями та суб`єктивними висновками перевіряючих.

Так, під час перевірки інспекторам позивачем було надано всі первинні документи щодо придбання та реалізації товару, а також залишків, однак первинні документи не були взяті до уваги, а інспектором здійснено розрахунки із врахуванням середньої ціни придбання, яку визначено невідомим способом та методом, і який не передбачений жодною нормою чинного законодавства. Тому позивач вважає неправомірним визначення ГУ ДПС у Волинській області суми валових витрат на оплату товару за допомогою кількості придбаного товару з застосуванням середньої ціни, а не на основі первинних документів.

У зв`язку з цим вважає неправомірним збільшення оподатковуваного доходу шляхом зменшення валових витрат на оплату придбаного товару в сумі 696 897,80 грн. за 2017 рік та в сумі 160 491,39 грн. за 2018 рік., що призвело до донарахування податку на доходи фізичних осіб в сумі 125 441,61 грн. за 2017 рік та 28 888,45 грн. за 2018 рік, донарахування військового збору в сумі 10 453,47грн. за 2017 рік та 2407,37 грн. за 2018 рік, донарахування єдиного внеску в сумі 153 317,46 грн. за 2017 рік та 35 308,13 грн. за 2018 рік.

Також вказує, що в додатку №2 до заперечень до акту перевірки від 11.09.2019 №634/03-20-3302/ ним надано повну інформацію про рух товарів за 2017 - 2018 роки, яка сформована згідно з оригіналами документів, як того вимагає пункт 44.1 статті 44 ПК України, та повністю відповідає з задекларованими податковими зобов`язаннями і не відповідає даним перевірки ГУ ДПС у Волинській області. У зв`язку вважає неправомірним включення перевіркою до податкового зобов`язання в грудні 2018 року ПДВ в сумі 19 210 грн.

Крім того, зазначив, що повідомлення за формою №20-ОПП було введено наказом Міністерства фінансів України від 09.02.2011 №1588, а ОСОБА_1 зареєстрований як ФОП у 2000 році, тому вимога про подання зазначеного повідомлення його не стосується.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що ГУ ДПС у Волинській області при проведенні перевірки позивача та оформленні її результатів діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а рішення, прийняті за результатами перевірки, ґрунтуються на фактах вчинення позивачем ряду податкових правопорушень, встановлених під час перевірки.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню повністю з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що з 14.08.2019 по 04.09.2019 ГУ ДПС у Волинській області проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р., повноти нарахування та сплати податків і зборів, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, за результатом якої складений акт від 11.09.2019 №634/03-20-3302/ (а.с.10-24).

Перевіркою встановлено, що позивачем порушено:

1) пункти 44.1, 44.3 статті 44, пункти 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України), внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 154 330,06 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 125 441,61 грн. та за 2018 рік на 28 888,45 грн.;

2) підпункт 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункт 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, підпункт 1.3 пункт 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір на загальну суму 12 860,84 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 10 453,47 грн. та за 2018 рік на суму 2407,37 грн.;

3) пункт 2 частини першої статті 7, пункти 2, 3, 9 статті 9 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування», в результаті чого донараховано суму єдиного внеску як самозайнятій особі на загальну суму 188 625,59 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 153 317,46 грн. та 2018 рік в сумі 35 308,13 грн.;

4) пункт 185.1 статті 185, пункт 187.1 статті 187, пункт 188.1 статті 188, пункти 198.3, 198.4, 198.6 статті 198 (в редакції до 01.07.2015), пункт 198.5 статті 198, пункт 199.1 статті 199, пункти 201.4, 201.7 статті 201 (у редакції з 01.07.2015 року) ПК України, в результаті чого донараховано податок на додану вартість на загальну суму 19 210 грн.;

5) пункт 22.1 статті 22, пункт 63.3 статті 63, пункт 117.1 статті 11-7 ПК України та пункт 8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 №1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22.04.2014 №462), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.05.2014 за №503/25280, а саме несвоєчасне подання повідомлення за формою № 20-ОПП.

Не погоджуючись із висновками, викладеними у акті перевірки, позивач подав відповідачу заперечення до акту перевірки від 27.09.2019, однак ГУ ДПС у Волинській області листом від 07.10.2019 №1036/ФОП/03-20-33-02-06 повідомило позивача про те, що заперечення до акту є необґрунтованими, підстави для задоволення вимог, викладених у запереченні, відсутні (а.с.32-40).

На підставі акта перевірки від 11.09.2019 №634/03-20-3302/ ГУ ДПС у Волинській області винесено:

1) податкові повідомлення-рішення від 22.10.2019:

- №, яким позивачу збільшено суму зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 154 330,06 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 38 582,51 грн. (а.с.26);

- №, яким позивачу збільшено суму зобов`язання по військовому збору на 12 860,84 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 3215,21 грн. (а.с.27);

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на 19 210 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі в сумі 4803 грн. (а.с.28);

- №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних на суму 9609 грн. (а.с.29);

- №, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в сумі 680 грн. за несвоєчасне подання повідомлення за формою № 20-ОПП (а.с.25);

2) рішення № від 22.10.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 34 194,30 грн. (а.с.30);

3) вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.10.2019 №Ф- в сумі 188 625,59 грн. (а.с.31).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 зареєстрований як самозайнята особа, оподаткування одержаних доходів від провадження діяльності в періоді з 01.01.2017 по 31.12.2018 здійснював на загальній системі оподаткування та був платником податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, податку з доходів фізичних осіб найманих працівників, єдиного соціального внеску та земельного податку з фізичних осіб.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначається статтею 177 ПК України.

Відповідно до пункту 177.1 цієї статті доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

1) витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

2) витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

3) суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

4) інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Як вбачається з акта перевірки від 11.09.2019 №634/03-20-3302/, контролюючим органом відповідно до поданих декларацій про майновий стан та доходи за 2017, 2018 роки, а також розшифровки валових витрат за 2017-2018 роки, наданої платником в ході проведення перевірки, встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до валових витрат, пов`язаних з господарською діяльністю (вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ), що реалізовані або використані у виробництві продукції) за 2017 рік віднесено суму 11 148 906,32 грн. та за 2018 рік - 1 749 287,29 грн.

Проте перевіркою встановлено, що протягом 2017 року витрати, що пов`язані з отриманням доходу за 2017 рік становлять 10 452 008,52 грн., різниця становить 696 897,8 грн., за 2018 рік - 1 588 795,9 грн., різниця становить 160 491,39 грн.

У акті зазначено, що підтвердження валових витрат проведено на підставі податкової звітності, первинних документів, банківських виписок, стану дебіторської та кредиторської заборгованості, залишків ТМЦ тощо.

Однак, як вбачається із таблиці на сторінці 12 акту перевірки, інспектор при визначенні суми валових витрат (вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей) використовує не ціну придбання товару відповідно до первинних документів, а «середню ціну придбання», і з цієї суми вираховує «суму, яку можна віднести до витрат».

При цьому у акті перевірки не вказано, яким чином та на підставі яких первинних документів інспектором встановлено «середню ціну придбання».

Таким чином, оскільки при визначенні суми валових витрат використано «середню ціну придбання», а не ціну придбання товару, зазначену у первинних документах, суд дійшов висновку про помилковість проведеного інспектором розрахунку валових витрат позивача у 2017 - 2018 роках, наведених у таблиці на сторінці 12 акту перевірки.

Також суд звертає увагу, що відповідно до Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого Наказом Мінфіну від 14.03.2013 №395 (далі - Порядок), акт документальної перевірки - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

Пункт 1.5 Порядку визначає, що акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства.

Згідно із пунктом 1.7 Порядку факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Розділом ІІ Порядку передбачено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акту письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

В порушення наведених норм акт перевірки від 11.09.2019 №634/03-20-3302/ не містить жодного посилання на відомості первинних документів позивача, які б обґрунтовували висновки про протиправність віднесення до складу валових витрат вартості тих чи інших витрат, що свідчило б про порушення вимог пункту 177.4 статті 177 ПК України.

Відтак, враховуючи наведене, висновки ГУ ДПС у Волинській області щодо заниження ОСОБА_1 суми чистого доходу на суму 857 389,19 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 696 897,8 грн. та за 2018 рік в сумі 160 491,39 грн., не знайшли свого підтвердження в ході з`ясування обставин справі по суті, а відтак податкове повідомлення-рішення від 22.10.2019 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню від 22.10.2019 №, яким позивачу збільшено суму зобов`язання по військовому збору на загальну суму 16 076,05 грн., рішення № від 22.10.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 34 194,30 грн. та вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 22.10.2019 №Ф-, суд зазначає, що вказані суми донараховані відповідачем на підставі вищенаведених висновків податкового органу щодо заниження позивачем чистого доходу у 2017 - 2018 роках, які не знайшли підтвердження при розгляді справи судом.

З мотивів, викладених вище, суд дійшов висновку про відсутність завищення ФОП ОСОБА_1 чистого доходу за 2017 - 2018 роки в загальній сумі 857 389,19 грн. грн., який є базою для нарахування єдиного соціального внеску та військового збору, а тому і донарахування відповідачем військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосування штрафних санкцій, передбачених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», та, відповідно, формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) є неправомірним.

Крім того, з акта перевірки слідує, контролюючим органом зроблено висновок про порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 201.4, 201.7 статті 201 ПК України, оскільки при проведенні перевірки за 2018 рік та співставлення придбаних та реалізованих ТМЦ встановлено розбіжність в залишках товару на суму 96 048 грн. (без ПДВ), які підприємцем не було відображено в обсягах реалізованої продукції в перевіряємому періоді, що призвело до заниження податкових зобов`язань за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 на суму 96 048 грн. ПДВ, що було включено перевіркою до податкового зобов`язання за грудень 2018 року.

При цьому контролюючим органом у акті перевірці не зазначено на підставі яких первинних документів встановлено розбіжність в залишках товару.

Разом з тим, позивачем під час перевірки було надано контролюючому органу повну інформацію про рух товарів за 2017, 2018 роки та оригінали первинних документів, які її підтверджують, а саме: залишки товарів в розрізі років, прибуткові накладні на придбання товару, видаткові накладні та фіскальні чеки на реалізацію товару. Однак інспектор під час перевірки не взяв зазначені документи до уваги, самостійно визначив кількість залишків товарів станом на 31.12.2018 та провів розрахунок загальної вартості залишків ТМЦ із застосуванням «середньої ціни придбання ТМЦ», що не передбачено чинним законодавством України.

Позивачем до позовної заяви додано копії первинних документів (залишки товарів в розрізі років, прибуткові накладні на придбання товару, видаткові накладні та фіскальні чеки на реалізацію товару), які підтверджують інформацію про рух товарів за 2017, 2018 роки, яка була надана контролюючому органу під час перевірки.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що висновки відповідача про заниження ФОП ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 на суму 96 048 грн., а, відповідно, і заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, що сплачується до державного бюджету, на загальну суму 19 210 грн. є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а відтак податкове повідомлення-рішення від 22.10.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на суму 19 210 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 4803 грн., є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, оскільки судом встановлено відсутність заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, що сплачується до державного бюджету, на загальну суму 19 210 грн., висновок відповідача про те, що ФОП ОСОБА_1 не зареєстровані та не виписані податкові накладні, по яких придбано та реалізовано ТМЦ на суму ПДВ 19210 грн., є також безпідставним, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення від 22.10.2019 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних на суму 9609 грн., також підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 22.10.2019 №, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в сумі 680 грн. за неподання повідомлення за формою №20-ОПП, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 63.3 статті 63 ПК України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 затверджений Порядок обліку платників податку і зборів (далі - Порядок №1588).

Пункт 8.1 зазначеного Порядку передбачає, що платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом.

Відповідно до пункту 8.4 Порядку №1588 повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Згідно із пунктом 117.1 пункту 117 ПК України неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170 гривень.

Як вбачається з акта перевірки від 11.09.2019 №634/03-20-3302/, контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем порушено пункт 22.1 статті 22, пункт 63.3 статті 63, пункт 117.1 статті 11-7 ПК України та пункт 8.4 розділу VIII Порядку №1588, оскільки несвоєчасно подано повідомлення за формою №20-ОПП.

За наслідками цього порушення відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.10.2019 № про застосування адміністративного штрафу та санкцій в сумі 680 грн.

Водночас, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 №386895 ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності 01.03.2000, тобто раніше, ніж прийнято наказ Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 та Податковий кодекс України.

Відповідачем у акті перевірки не зазначено, які саме об`єкти пов`язані з оподаткуванням, придбано платником у перевірений період з 01.01.2017 по 31.12.2018, що могло бути підставою для подання позивачем повідомлення за формою №20-ОПП.

Крім того, ГУ ДПС у Волинській області застосовано до позивача штрафні санкцій в сумі 680 грн., в той час як пункт 117.1 статті 117 ПК України передбачає накладення штрафу у розмірі 170 грн.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, податкове повідомлення-рішення 22.10.2019 № є необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Частиною першою, другою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не подано належних доказів правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень від 22.10.2019 №, №, №, №, №, рішення від 22.10.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 22.10.2019 №Ф-, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, тому за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 4661,11 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення від 01.11.2019 №1356.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 22 жовтня 2019 року №, №, №, №, №, рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 22 жовтня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимогу Головного управління ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 22 жовтня 2019 року №Ф-.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 9, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 4661 (чотири тисячі шістсот шістдесят одну) гривню 11 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Дмитрук