Справа № 120/4139/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 січня 2020 р. Справа № 120/4139/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Слободонюка М.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якій позивач просить визнати протиправною відмову відповідача у здійсненні виплати пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за червень 2019 рік, зобов`язати провести такий перерахунок пенсії та виплатити різницю між перерахованою та фактично виплаченою сумою пенсії за червень 2019 рік.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що має статус учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, є інвалідом ІІ групи та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Позивач вказує на те, що в жовтні 2019 року повторно звернувся до відповідача з заявою щодо перерахунку його пенсії по інвалідності за червень 2019 року, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Однак, листом від 29.10.2019 року відповідач відмовив у здійсненні такого перерахунку, посилаючись на те, що оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1-р(ІІ)/2019 словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положенні частини 3 статті 59 Закону №796 визнано неконституційним, тобто відповідні положення стратили чинність з 25.04.2019 року, однак зміни до Порядку обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210, набрали чинності лише з 01.07.2019 року, тому перерахунок пенсії позивачу був здійснений починаючи з липня 2019 року.

Вважаючи, що він має право на перерахунок відповідної пенсії в тому числі і за червень 2019 року, позивач за захистом порушених, на його думку, прав звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 16.12.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

02.01.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 151/20), в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Зокрема, зазначає, що відповідно до положень статтей 5, 6, 10, 13, 17, 23, 39 Закону України "Про загальний військовий обов`язок" від 12.07.1967 року № 1950-VII у редакції, яка була чинною на момент участі позивача у ліквідації наслідків аварії, дійсна строкова служба - це служба у збройних силах СРСР за призовом. Водночас, як стверджує відповідач, оскільки позивач під час участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС був працівником управління внутрішніх справ Вінницької області, а отже, дійсну строкову службу не проходив. На переконання відповідача, позивач не відповідав критеріям, наявність яких обумовлювало право особи на перерахунок пенсії на підставі ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ. В той же час відповідач зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 25.04.2019 у справі № 1-р (II)/2019 словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положенні частини 3 статті 59 Закону №796 визнано неконституційним, тобто відповідні положення стратили чинність з 25.04.2019 року. Проте, відповідне рішення не містить положень щодо порядку його виконання. Натомість статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, яка настала внаслідок каліцтва чи захворювання та пенсії у зв`язку із втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань. Відповідач вказує на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" затверджено Порядок обчислення пенсій, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 № 543 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" внесено зміни до вказаного Порядку, а саме в абзац 1 пункт 9, згідно з яким за бажанням військовослужбовців, зокрема, військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року за формулою. Відтак позивачу проведено перерахунок пенсії відповідно до вимог чинного законодавства саме з 01.07.2019 року. Таким чином відповідач вважає, що вимоги ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати йому пенсії за червень місяць 2019 року є безпідставними та необґрунтованими.

Одночасно із відзивом на позовну заяву, відповідачем до суду подано клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п. 9 ч. 2 ст. 236 КАС України до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі №520/1972/19.

Ухвалою суду від 15.01.2020 року у задоволенні цього клопотання відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк, не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи у поданих ними заявах по суті справи, суд доходить висновку, що заявлений позов належить задовольнити з огляду на таке.

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю IІ групи (посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.06.2014 року), має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії (посвідчення серія НОМЕР_2) та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, де отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У період з 05.05.1986 року по 19.05.1986 року позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС як співробітник УВС Вінницької області, що підтверджується довідкою Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області від 04.06.2019 року за № Ч-283/12-2019 та довідкою УМВС України у Вінницькій області від 14.03.2005 року за № 19/30.

Згідно з експертним висновком № 85 від 18.12.1991 року захворювання позивача дійсно пов`язане з виконанням військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Із обставин, які визнаються відповідачем та зазначені ним у відзиві на позов слідує, що 21 травня 2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою щодо призначення йому з червня 2019 року пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте, у відповідному порядку пенсію позивачу призначено з 01.07.2019 року у зв`язку з набранням чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 року №543, якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 №1210, якою затверджено Порядок обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач у позовній заяві стверджує, що не отримавши відповіді на свою заяву та отримавши в липні 2019 року збільшений розмір пенсії в порівняні із червнем 2019 року, змушений був повторно звернутися до відповідача з відповідним проханням про перерахунок пенсії.

Так, 18.10.2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою щодо перерахунку та виплати йому пенсії по інвалідності як особі, яка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження військової служби, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного року, на підставі ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за червень 2019 рік.

Листом за № 3170/Ч-10 від 29.10.2019 року відповідач відмовив позивачеві у вказаному перерахунку, зазначивши, що механізм обчислення пенсій по інвалідності, яка настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до ст.ст. 54, 57, 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", згідно з якими пенсії за бажанням осіб можуть призначатись виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках у розмірі відшкодування фактичних збитків, врегульований Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210. Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2017 № 851 внесені зміни до вказаного Порядку, а саме доповнено пунктом 9-1, в якому зазначено: "за бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановлено законом на 1 січня відповідного року". Також відповідач зауважує, що рішенням від 25.04.2019 у справі № 1-р (II)/2019 Конституційним Судом України визнано таким, що не відповідає Конституції України словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відтак відповідач вважає, що з цього часу норма ч. 3 ст. 59 вказаного Закону має застосовуватись до військовослужбовців, незалежно від виду військової служби, а тому пенсійний орган здійснив перерахунок пенсії позивача починаючи з 01.07.2019 року, коли набрали чинності зміни до Порядку обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 23.11.2011 №1210.

З такою відмовою відповідача у перерахунку пенсії на підставі положень ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за червень 2019 року позивач не погоджується, у зв`язку з чим і звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру (ч. 1 ст. 1 Закону № 796-XII).

Статтею 49 Закону № 796-XII (зі змінами та доповненнями) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Водночас право на призначення державної пенсії особам, віднесеним до категорії 1, встановлено статтею 54 вищевказаного Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону № 796-XII передбачено основи соціального захисту такої пільгової категорії осіб як учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, наведено визначення осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме: учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з приміткою до цієї статті до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Частиною першою статті 59 Зaкoну № 796-XII визначено, що пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення відповідно до цього Законом та іншими законодавчими актами.

Відповідно до ч. 3 ст. 59 Зaкoну № 796-XII особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Водночас суд зауважує, що позивач в період з 05.05.1986 року - 19.05.1986 року дійсно приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та отримав захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відтак, суд зазначає, що частина третя статті 59 Закону № 796-ХІІ передбачала, що її дія (право на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою) поширюється на осіб, які відповідають наступним критеріям:

1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або

2) особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, або

3) особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до частини третьої статті 59 Закону № 796-ХІІ не допускається):

1) особа має статус особи з інвалідністю;

2) особа отримала статус особи з інвалідністю виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях;

3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ врегульовано право осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали інвалідами, на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Зазначений висновок узгоджується із усталеною практикою Верховного Суду (ухвала від 08.05.2018 у справі № 820/1148/18, постанови від 13.02.2018 у справі № 756/8380/16-а та у справі № 193/877/16-а (2-а/193/14/16), від 21.02.2018 у справі № 619/2262/17).

Проте Конституційний Суд України рішенням від 25.04.2019 у справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19) (№ 1-р(II)/2019) вирішив:

1) визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю;

2) словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, саме з цього моменту втратили чинність положення ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Отже, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) (№ 1-р(II)/2019) військовослужбовці, які постраждали під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при виконанні військового обов`язку, в тому числі військовозобов`язані, в період проходження надстрокової служби, мають однаковий рівень соціального забезпечення, що відповідає принципу справедливості та конституційному принципу рівності.

Зі змісту вказано рішення також вбачається, що закріплений в Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.

Вирішуючи порушені в конституційних скаргах питання, Конституційний Суд України зазначив, що аналіз положень статей 16, 17 Конституції України дає підстави для висновку про те, що особи, які під час проходження військової служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту. За Конституцією України посилений соціальний захист вказаних категорій осіб вимагає від держави виконання обов`язку визначати такий обсяг їх соціального забезпечення, який гарантуватиме їм гідні умови життя, а також повне відшкодування заподіяної шкоди.

Конституційний Суд України наголосив, що держава може встановлювати певні відмінності щодо рівня соціального захисту вказаних категорій осіб, однак визначені законом відмінності не повинні: допускати жодних невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, містити ознак дискримінації при реалізації зазначеними особами права на соціальний захист та порушувати сутність права на соціальний захист, а обґрунтування механізму нарахування соціальних виплат має відбуватись із урахуванням критеріїв пропорційності та справедливості.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що військовослужбовці строкової служби, пенсія яким призначається за частиною третьою статті 59 Закону та обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, в окремих випадках мають вищий рівень соціального захисту, оскільки розмір їх соціального забезпечення є значно більшим порівняно з іншими категоріями військовослужбовців (у тому числі військовозобов`язані під час участі у військових зборах), які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків.

Необхідно врахувати, що в цьому рішенні Конституційний Суд України підкреслив, що військовослужбовці, які постраждали під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при виконанні військового обов`язку, мають різний рівень соціального забезпечення. Такий підхід законодавця до визначення рівня соціального забезпечення вказаних категорій осіб не відповідає принципу справедливості та є порушенням конституційного принципу рівності.

Відтак, на думку Конституційного Суду України, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.

Отже, прийняття Конституційним Судом України рішення від 25.04.2019 року № 1-р (ІІ)/2019, справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19), стало підставою для поширення права на перерахунок пенсії у розмірі, встановленому у ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ, в тому числі і на позивача, як військовослужбовця, який брав участь у ліквідації наслідків на ЧАЕС.

Стосовно позиції відповідача щодо виникнення права у позивача на перерахунок пенсії лише з 01.07.2019 року, у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" №543 від 26.06.2019 року, якою змінено абзац 1 пункту 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13.07.2017 № 2136-VIII (далі - Закон № 2136-VIII) закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно з ч. 1 ст. 97 Закону № 2136-VIII суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Проте додаткове визначення (чи не визначення) у рішеннях Конституційного Суду України порядку їх виконання, не скасовує і не підміняє загальної обов`язковості їх виконання. Незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абзац 6 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2000 (вказана вище справа № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України), рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.

Поняття прямої дії рішень Конституційного Суду у Законі не розкрито. Водночас у абзаці 2 пункту 2 рішення від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, Конституційний Суд України зазначив, що принцип прямої дії у часі закону чи іншого нормативно-правового акту потрібно розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Необхідно зазначити, що такий принцип є гарантією стабільності суспільних відносин та забезпечення принципу юридичної визначеності. Тому, з огляду на відсутність у рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2019 вказівки на інше, суд вважає, що це рішення необхідно застосовувати до правовідносин, які виникли з дня його ухвалення.

Отже, з урахуванням рішення Конституційним Судом України, ухваленого у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19 (№ 1-р(II)/2019), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII, суд приходить до переконання, що позивач отримав право на перерахунок пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного року, починаючи з 25.04.2019.

Водночас, відсутність роз`яснень щодо застосування норми закону яка визнана неконституційною, як і відсутність підзаконних нормативно - правових актів, що визначають механізм її реалізації не може вважатися правомірною підставою для оспорюваної відмови.

У відповідності до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Враховуючи межі заявленого позову та керуючись вищезазначеною нормою процесуального закону, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку та виплаті пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII за червень 2019 року.

Таким чином з метою захисту порушеного права позивача, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу за червень 2019 року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII, з урахуванням виплачених сум.

Відтак, перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази і аргументи суб`єкта владних повноважень на підтримку правомірності своєї позиції, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за червень 2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за червень 2019 року з урахуванням виплачених сум.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, ).

Повне судове рішення складено 15.01.2020 року.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович