Справа № 500/2864/19
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2864/19

16 січня 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Баб`юка П.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління Державної казначейської служби України в місті Тернополі Тернопільської області, про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління Державної казначейської служби України в місті Тернополі Тернопільської області, у якому просить зобов`язати відповідача сформувати та подати до третьої особи подання про повернення йому суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 12402,00 грн.

Ухвалою суду від 16 грудня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15 листопада 2019 року ним було укладено договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_2 , згідно якого позивач придбав квартиру АДРЕСА_1 . При цьому позивачем було сплачено у відповідності до статті 49 Закону України "Про нотаріат" збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 12402,00 грн, хоча позивач не є платником даного збору в розумінні пункту дев`ятого статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки придбав житло вперше. 26 листопада 2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із вимогою про повернення сплаченого збору, однак листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 28 листопада 2019 року № 11729/05-03 позивача повідомлено, про те, що підстав для повернення вказаного збору не має, зазначено, що Пенсійний фонд України не володіє інформацією щодо прав власності громадян на нерухоме майно, а також роз`яснено, що позивач має право звернутися до суду із адміністративним позовом про повернення сплаченого збору.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від 24 грудня 2019 року, у якому відповідач позов не визнав та повідомив, що Пенсійний фонд України не володіє інформацією стосовно прав власності громадян на нерухоме майно, позбавлений можливості встановити придбання житла конкретною особою вперше. Крім того, позивач добровільно сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна та об`єднане управління не вчиняло дій, не приймало рішень щодо зобов`язання позивача сплатити збір на обов`язкове державне пенсійне страхування. Також, відповідач зазначив про відсутність підстав для компенсації витрат позивача на правову допомогу.

Третьою особою подано довідку №10 від 14 січня 2020 року про зарахування коштів в сумі 12402,00 грн до державного бюджету.

Відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

15 листопада 2019 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області та зареєстровано в реєстрі за №1395, згідно якого позивач, придбав квартиру АДРЕСА_1 . При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 12402,00 грн згідно квитанції №190610006 від 15 листопада 2019 року.

Згідно довідки управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області №10 від 14 січня 2020 року підтверджено зарахування до державного бюджету "Збору з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна" в сумі 12402,00 грн.

26 листопада 2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із вимогою про повернення сплаченого збору.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 28 листопада 2019 року № 11729/05-03 позивача повідомлено, про те, що підстав для повернення вказаного збору немає. Також зазначено, що Пенсійний фонд України не володіє інформацією щодо прав власності громадян на нерухоме майно, а також роз`яснено, що позивач має право звернутися до суду із адміністративним позовом про повернення сплаченого збору.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 № 400/97-ВР із змінами та доповненнями.

Відповідно до абзацу першого пункту 9 статті 1 даного Закону платниками збору на обов`язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" врегульовані Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740.

Згідно з пунктом 15-1 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Пункт 15-3 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій передбачає, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

З системного аналізу наведених правових актів слід прийти до висновку, що із загального правила про обов`язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено винятки для громадян, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №180625980 від 28 листопада 2019 року, за пошуком інформації в реєстрі за типом особа: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , позивач раніше не придбавав житло.

Згідно довідки ПАТ "Державний ощадний банк України" від 03 грудня 2019 року вих.117.22-10/741 позивач включений в списки для приватизації житла за адресою АДРЕСА_2 , житлові чеки використані у сумі 2.41 грн, не використаний залишок становить 1,79 грн. У списках за адресами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 кв. 5 м. Тернопіль відсутня інформація про право на отримання житлового приватизаційного чеку.

Згідно довідки товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації" №1622/07-2 від 04 грудня 2019 року позивач є власником 1/3 частини квартири адресою АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва виданого 23 грудня 1998 року згідно розпорядження органу приватизації №28347 від 18 грудня 1998 року.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання ним житла вперше чи свідчили б про відсутність у нього права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано, судом не здобуто.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивач дійсно 15 листопада 2019 року вперше придбав житло за договором купівлі-продажу нерухомого майна і при оформленні документів безпідставно сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу нерухомого майна в розмірі 12402,0 грн, який підлягає поверненню.

При цьому, суд не бере до уваги твердження відповідача, стосовно того, що відповідно до чинного законодавства України не існує єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно, що позбавляє можливості перевірити інформацію про те чи вперше особа придбала нерухомість.

Відсутність можливостей в органів Пенсійного фонду України встановити придбання житла конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може впливати на порушення прав громадян, які наділені такими правами, і саме органи Пенсійного фонду України зобов`язані довести, що конкретні особи - придбавають житло не вперше.

Процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії визначені Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787.

Зокрема, пунктом 5 Порядку №787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Отже, враховуючи, що відповідним органом, що контролює справляння відповідних надходжень до бюджету у сфері обов`язкового пенсійного страхування є відповідач, суд зазначає, що саме останній наділений обов`язком щодо формування до органу Казначейства подання про повернення коштів.

За встановлених обставин суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають до задоволення.

Згідно частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання щодо судових витрат, суд враховує наступне.

Як передбачено частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

У відповідності до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою відповідно до акта №1 обсягу наданої правничої (правової) допомоги до договору про надання правничої (правової0) допомоги від 18 листопада 2019 року з адвокатським об`єднанням "Сила права" в сумі 2000,00 грн, сплачених згідно квитанції №0.0. від 13 грудня 2019 року.

Суд звертає увагу на те, що відповідач у відзиві на позов вважає неспівмірними заявлені до стягнення витрати на правову допомогу, посилаючись на те, що зазначена справа відноситься до категорії справ незначної складності та слухається за правилами спрощеного позовного провадження; також, на думку відповідача, оскільки такі справи є типовими, то обсяг послуг до договору, на які адвокат витратив 4 години: на формування правової позиції та підготовку позовної заяви та збір доказів, на запити, є перебільшеними, а розмір витрат на оплату послуг адвоката має складати 23% від ціни позову.

Як передбачено частиною другою статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стосовно вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

Дослідивши надані документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу, що складаються з 1000,00 грн. за формування правової позиції та підготовка позовної заяви, складання додатків до позовної заяви копіювання документів та 1000,00 грн. за збір доказів (складання адвокатських запитів, отримання та аналіз відповідей на адвокатські запити, отримання інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень), суд приходить до висновку, що розмір витрат сплачених адвокатському об`єднанню "Сила права", у заявленому розмірі 2000,00 грн, не є співмірним із складністю справи, розгляд якої проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, та фактично витраченим часом на виконання адвокатом робіт (наданих послуг).

Суд вважає необґрунтованим визначення 2 годин на виконання адвокатом робіт (даних послуг) з формування правової позиції та підготовка позовної заяви, складання додатків до позовної заяви, копіювання документів по справі, у справі де є стала судова практика, та у категорії справи з однотипними обґрунтуваннями і позовними вимогами, та вважає співмірним витрачений час на вищевказані роботи і послуги згідно акту №1 - 1 годину, а вартість послуг 500 гривень.

Також суд вважає необґрунтованим визначення 2 годин на збір доказів (складання адвокатських запитів, отримання та аналіз відповідей на адвокатські запити, отримання інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень), з огляду на типовість таких робіт, малозначність справи та вартість паперу та вважає співмірним витрачений час на вищевказані роботи і послуги, вказані в акті №1 - 1 годину, а вартість послуг 500 гривень.

На підставі вищенаведеного, оскільки позов підлягає до задоволення, суд вважає за доцільне відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, на професійну правничу допомогу, в загальному розмірі 1000,00 грн та 768,40 грн судового збору, сплаченого згідно квитанції №0.0. від 12 грудня 2019 року

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області сформувати до Управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 12402,0 (дванадцять тисяч чотириста дві гривні нуль копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) сплаченого судового збору та 1000,0 грн (одна тисяча гривень нуль копійок) витрат на професійну правничу допомогу.

Реквізити учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 : місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області: місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль,46001, ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління державної казначейської служби в місті Тернополі Тернопільської області: місцезнаходження: вул. Листопадова, 3, м. Тернопіль, 46000, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Баб`юк П.М.

копія вірна

Суддя Баб`юк П.М.