Справа № 826/6895/17
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Аблов Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року Справа № 826/6895/17

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Ганечко О.М., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Дивака В.В.,

представника відповідача Щепанського А.М.,

розглянувши у відритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України

про визнання протиправним та скасування наказу

і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування наказу МВС від 06.11.2015 № 2384 про звільнення позивача як такого, що не відповідає вимогам законодавства;

- поновлення позивача на роботі в органах МВС на посаді, аналогічній займаній ним до звільнення з посади начальника штабу УМВС на Південно-Західній залізниці.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд виходив з того, що позивач не виявляв бажання проходити подальшу службу в органах Національної поліції України, а саме відповідний рапорт не подавав, а тому його звільнення внаслідок скорочення штатів є правомірним.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та задовольнити позов у повному обсязі, зазначаючи, що він звертався письмово до керівництва щодо продовження служби в органах Нацполіції, що 14.11.2015 він проходив співбесіду з начальником Печерського РУ ГУ МВС, за результатами якої написав рапорт про зарахування на службу, який передано до Управління кадрового забезпечення ГУ МВС в м. Києві, а не до ДКЗ МВС, а також наполягаючи на тому, що він виявляв бажання проходити подальшу службу в поліції.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на правомірності звільнення позивача за спеціальною нормою Закону України «Про Національну поліцію».

Позивачем подано відповідь на відзив відповідача, в якій він наголошує на безпідставності та необґрунтованості доводів МВС.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2019 зупинено провадження у справі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2019 провадження у справі поновлено.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2019 та від 27.11.2019 витребувано додаткові докази та продовжено строк розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах апеляційної скарги, відповідно до ст. 308 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з вересня 1996 року позивач проходив службу в управлінні МВС України на Південно-Західній залізниці.

04.07.2011 позивач призначений на посаду начальника штабу управління МВС України на Південно-Західній залізниці.

Наказом МВС України від 06.11.2015 № 2384 о/с на підставі вимог пп. 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» позивача було звільнено зі служби в ОВС з посади начальника штабу Управління МВС України на Південно-Західній залізниці в запас Збройних сил за п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів).

На підставі зазначеного наказу МВС України управлінням МВС України на Південно-Західній залізниці прийнято наказ від 06.11.2015 № 103 о/с про звільнення позивача з посади начальника штабу Управління МВС України на Південно-Західній залізниці в запас Збройних сил за п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ «г» (через скорочення штатів).

Позивач, вважаючи протиправним наказ МВС від 06.11.2015 р. в частині щодо її звільнення зі служби в ОВС, звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 580-VIII), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114), Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2, 6 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

У частині першій статті 3 КЗпП України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Частиною першою статті 18 Закону № 565-ХІІ передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пп. «г» п. 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

02.07.2015 було прийнято Закон № 580-VIII, який опубліковано в газеті «Голос України» 06.08.2015.

У пп. 1 п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII закріплено, що цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Відповідно до п.п. 9, 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до Прикінцевих та перехідних положень цього Закону.

Згідно зі ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.п. 2, 8 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих роб

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що 06.11.2015 працівник міліції міг бути звільнений зі служби в органах внутрішніх справи через скорочення штатів виключно у разі відмови від проходження служби в поліції та/або неприйняття на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, за умови відсутності можливості подальшого використання на службі.

Водночас, відповідно до наведених норм Закону № 580-VІІІ, працівник міліції міг бути прийнятий на службу до поліції, за умови його відповідності вимогам до поліцейських, або шляхом видання наказу про призначення за його згодою, або за результатами проходження конкурсу.

При цьому, у першому випадку формою волевиявлення особи слугувало надання згоди на призначення на посаду. Наданню згоди повинна була передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, тобто ініціатива керівництва, оскільки згода особи, по своїй суті, є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком такої згоди є призначення особи на посаду у відповідності до узгодженої пропозиції. Отже, особа, попереджена про звільнення внаслідок скорочення штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва.

Така ініціатива є обов`язковою, оскільки без неї не може бути встановлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до підпункту «г» пункту 64 Положення № 114.

Що стосується другого з наведених вище випадків, то необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).

Таким чином, лише в разі, якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття посад, виникають підстави для застосування пункту 10 розділу XI Закону №580-VІІІ і звільнення особи за скороченням штатів.

Разом з тим, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Колегія суддів Верховного Суду не вбачає підстав відступати від зазначеної правової позиції.

Сам факт відсутності заяви про намір продовжувати службу в органах поліції, якщо не було дотримано процедури звільнення, не може бути достатнім свідченням того, що звільнення у зв`язку зі скороченням штатів відбулось правомірно.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 826/1584/16 та від 24.09.2019 у справі № 817/3397/15 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковими для колегії суддів при вирішенні цієї справи.

Обставини справи, установлені судом апеляційної інстанції.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та усуваючи неповноту з`ясування судом першої інстанції обставин цієї справи, колегія суддів встановила, що 26.08.2015 на розширеній нараді робочої групи з координації проведення заходів з ліквідації підрозділів міліції на залізницях було, зокрема, вирішено вжити своєчасних заходів щодо призначення на посади в органах поліції або прийняття на державну службу працівників, які включені до складу ліквідаційних комісій /т. 1 а.с.18-19/.

Позивач був призначений головою ліквідаційної комісії УМВС України на Південно-Західній залізниці.

23.10.2015 листами УМВС України на Південно-Західній залізниці в особі голови ліквідаційної комісії заступнику Міністра МВС було надіслано список осіб, які виявили бажання продовжити роботу в поліції. До цього списку, зокрема, включено ОСОБА_1 /т. 1 а.с. 22, 26/.

Станом на 14.01.2020 УМВС України на Південно-Західній залізниці () не ліквідовано та перебуває у стані припинення.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Таким чином, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що ОСОБА_1 виявив намір продовжити службу в органах поліції, але такі обставини не були враховані відповідачем при прийнятті наказу про звільнення позивача зі служби в ОВС із займаної ним посад, що призвело до порушення його конституційного права на працю, передбаченого ст. 43 Конституції України.

При цьому, судова колегія враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Разом з тим, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем не було надано жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували відсутність у позивача наміру продовжити службу в поліції.

Водночас, довідки, на які посилається відповідач, про те, що від ОСОБА_1 не надходили рапорти, заяви та звернення щодо його переведення до поліції /т. 1 а.с. 109-110/, такими доказами не є.

При цьому, колегія суддів наголошує, що сам факт відсутності заяви про намір продовжувати службу в органах поліції, не може бути достатнім свідченням того, що звільнення у зв`язку зі скороченням штатів відбулося правомірно.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 826/1584/16 та від 24.09.2019 у справі № 817/3397/15 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковими для колегії суддів при вирішенні цієї справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо протиправності наказу МВС від 06.11.2015 № 2384 про звільнення позивача, необхідності поновлення на посаді, з якої його було звільнено, та стягнення на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому, колегія суддів встановила, що період вимушеного прогулу з 06.11.2015 по 13.01.2020 складає 1046 днів, середньоденний заробіток позивача за останні два місяці перед звільненням - 278,66 грн., а сума коштів, що підлягає стягненню на користь позивача: 1046 х 278,66 = 291 478,36 грн.

З огляду на це, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, відповідно до вимог частини другої статті 9 КАС України, та задовольнити їх у такий спосіб.

Надаючи оцінку доводам обох сторін, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано судом обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосовано норми матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції - скасуванню, позовні вимоги - задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року - скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 2384 в частині щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника штабу управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника штабу управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці з 06.11.2015.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 по 13.01.2020 включно в розмірі 291 478,36 (двісті дев`яносто одна тисяча чотириста сімдесят вісім гривень та тридцять шість копійок).

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 16 січня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: