Справа № 812/1706/15
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року справа № 812/1706/15

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Сухарька М.Г., секретар судового засідання - Сізонов Є.С., за участю прокурора - Сєрової Н.С., позивача Пивоварова К.М., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року (повний текст складено 29 вересня 2016 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області) у справі № 812/1706/15 (головуючий в 1 інстанції - Ковальова Т.І., судді - Чиркін С.М., Смішлива Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Луганської області, Генеральної прокуратури України про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Прокуратури Луганської області (далі - відповідач 1) про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2016 року прийнято уточнену позовну заяву, відповідно до якої у якості другого відповідача зазначено Генеральну прокуратуру України (далі - відповідач 2) та збільшено позовні вимоги.

Остаточно позивач уточнив позовні вимоги 19.09.2016 (вх. № 16336) відповідно до заяви про збільшення позовних вимог, в обґрунтування яких зазначено наступне.

З липня 2004 року по 28.10.2015 позивач працював в органах прокуратури Луганської області на різних посадах, з 27.03.2012 по 28.10.2015 займав посаду заступника прокурора м. Сєвєродонецька Луганської області.

29.12.2014 в порядку заохочення Генеральним прокурором України позивачу присвоєно класний чин «радник юстиції».

28.10.2015 позивача ознайомлено з наказом 1386к від 28.10.2015 про його звільнення з органів прокуратури Луганської області за п. 5, п. 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру», ч. 1 ст. 8, п. 5 ст. 9, ст. ст. 10, 11 Дисциплінарного статуту України (за грубе порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і викликають сумніви у його об`єктивності та неупередженості, чесності та непідкупності органів прокуратури).

02.02.2016 у приміщенні Луганського окружного адміністративного суду під час судового розгляду справи, він ознайомився з наказом № 38 дк від 30.10.2015 про зміну наказу прокурора Луганської області від 28.10.2015 № 1386к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» про зміну п. 1 наказу прокурора Луганської області № 1386к від 28.10.2015 про звільнення із займаної посади та органів прокуратури з позбавленням позивача класного чину «радник юстиції», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 29.12.2014 № 1761к.

В обгрунтування наказу № 38 дк від 30.10.2015 та наказу № 1386к від 28.10.2015 вказано, що діючи усупереч інтересам служби, позивач нібито упродовж липня-жовтня поточного року, вступив у позаслужбові стосунки корисливого характеру із суддею ОСОБА_14. та адвокатом Чернобай С.С. та отримав від останнього грошові кошти за сприяння у винесені щодо підсудних за ст. 307 КК України вироків, не пов`язаних з позбавленням волі.

Однак, будь-які конкретні факти отримання грошових коштів від адвоката Чернобая С.С. в наказі відсутні. Наказ не містить жодної інформації щодо кількості грошових коштів, не зазначені дата вчинення вказаних дій, обставини за яких виявлено факт отримання грошових коштів, і головне - відсутнє посилання на докази, що беззаперечно підтверджують факт скоєння нібито незаконних дій, протиправність дій позивача та наявність вини.

Будь-яке рішення суду за вказаним фактом відсутнє, фактичні обставини судом не встановлені.

Позивач зазначає, що він жодним чином не порушував вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, не вчиняв дій, що порочать звання прокурора і викликають сумніви у його об`єктивності та неупередженості, чесності та непідкупності органів прокуратури, за час роботи в органах прокуратури сумлінно виконував свої службові обов`язки, неодноразово заохочувався як прокурором області, так і Генеральним прокурором України.

З 15.12.2015 посада заступника прокурора м. Сєвєродонецька ліквідована, призначення на рівнозначну цій посаді відбувається на конкурсній основі, відповідно до рейтингового списку Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області, на думку позивача, він має право займати посаду прокурора Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області.

Оскільки станом на теперішній час строк вимушеного прогулу збільшився, позивач вважав за необхідне заявити вимоги про зобов`язання відповідача 1 сплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 29 жовтня 2015 року по 27 вересня 2016 року, який обчислюється відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995, виходячи з виплат за останні 2 місяці роботи, що передують випадку, з яким пов`язана відповідна виплата.

Позивач вважав, що оскільки його звільнено у жовтні 2015 року, то попередніми двома місяцями є серпень та вересень 2015 року.

Заробітна плата за вказані місяці згідно довідки прокуратури Луганської області (вих. № 18-541 від 29.10.2015 року) становить: за серпень 2015 року - 16 252, 16 грн. (кількість відпрацьованих днів у місяці - 20), за вересень 2015 року - 7 189,65 грн. (кількість відпрацьованих днів у місяці - 22).

Середньоденний заробіток становить: 16 252, 16 грн. + 7 189, 65 грн. (20 + 22) = 558, 13 грн.

Так, кількість робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком становить: жовтень 2015 року - 2 дні; листопад 2015 року - 21 день; грудень 2015 року - 23 дні; січень 2016 року - 19 днів; лютий 2016 року - 21 день; березень 2016 року - 22 дні; квітень 2016 року - 21 день; травень 2016 року - 19 днів; червень 2016 року - 19 днів; липень 2016 року - 22 дні; серпень 2016 року - 22 дні; вересень 2016 року - 19 днів. Загалом: 230 днів. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу дорівнює 558, 13 грн. х 230 днів = 128 369, 90 грн.

На підставі вищенаведеного, (з урахуванням уточнених позовних вимог) позивач просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ прокурора Луганської області № 1386к від 28.10.2015, в частині звільнення ОСОБА_1 , з органів прокуратури; зобов`язати прокурора Луганської області або особу, яка виконує його обов`язки, видати наказ про прийняття ОСОБА_1 , на посаду прокурора Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнути з прокуратури Луганської області на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток з 29.10.2015 року до дня поновлення на роботі, який станом на 27.09.2016 (включно) складає 128 369,90 грн.; визнати незаконним та скасувати наказ Генерального прокурора України № 38дк від 30.10.2015, в частині звільнення ОСОБА_1 , з органів прокуратури з позбавленням класного чину «радник юстиції», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 29.12.2014.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року у справі № 812/1706/15 у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року у справі № 812/1706/15 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, постанову Луганського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, внаслідок чого: постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року у справі № 812/1706/15 скасовано; адміністративну справу № 812/1706/15 направлено на новий розгляд до Першого апеляційного адміністративного суду.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечувала представник відповідачів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (том І арк.справи 20). З 22.03.2013 по 28.10.2015, відповідно до наказу прокурора Луганської області № 396-к від 22.03.2013 обіймав посаду заступника прокурора м. Сєвєродонецька Луганської області (том І арк.справи 20, 41, 44-46).

Протягом січня - жовтня 2015 року позивачу нараховано та виплачено заробітну плату у сумі 124943,03 грн., зокрема за жовтень 2015 року позивачу нараховано заробітну плату у сумі 23662,28 грн. Середньоденна заробітна плата позивача становить 455,76 грн. (том І арк.справи 87,100,101,154).

29.12.2014 в порядку заохочення Генеральним прокурором України позивачу присвоєно класний чин «радник юстиції» (том І арк.справи 42).

11 лютого 2011 року позивач прийняв присягу працівника прокуратури, відповідно до якої вступаючи на службу в прокуратуру присягав: неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов`язань України; сумлінним виконанням своїх службових обов`язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов`язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури; усвідомлюючи, що порушення присяги несумісне з подальшим перебуванням в органах прокуратури (том І арк.справи 39).

08 січня 2013 року позивача ознайомлено з положеннями Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які позивач зобов`язувався додержуватися при виконанні своїх службових обов`язків та поза службою (том І арк.справи 40).

Наказом Генерального прокурора України № 84м від 23.09.2015 на виконання вимог ст.ст. 7,12 та п.1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 14.10.2014 № 1697-//ІІ «Про прокуратуру», керуючись ст. ст. 9,14 та підпунктом 6 пункту 5-1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» вказаного Закону, а також Переліком і територіальною юрисдикцією місцевих та військових прокуратур, визначених у Додатку до цього Закону, - внесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Луганської області (том І арк.справи 48-53, 231-236).

Прокуратура Луганської області зареєстрована в якості юридичної особи, (том ІІ арк.справи 243-247).

Наказом Генерального прокурора України № 98 від 20.07.2015 затверджено Порядок проведення тестування та чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад у місцевих прокуратурах, перелік питань для проведення тестування на знання законодавчої бази (том І а.с.213-230).

09.12.2015 на адресу відповідача Харківською конкурсною комісією надіслано рекомендації стосовно трьох кандидатів ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ), які претендують на посаду заступника керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області (том І арк.справи 240-242).

Позивач пройшов три етапи з чотирирівневого конкурсу. У рейтинговому списку (додаток 2 до Порядку проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури) вих. № 11-19896 від 11.12.2015 позивач займав 17 місце, на посади першого заступника, заступників - 6 місце (том І арк.справи 269-279, том ІІ арк.справи 5-8).

Наказом Генерального прокурора України № 36м від 12.04.2016, зокрема, скорочено у штатному розписі прокуратури Луганської області 25 одиниць та зараховано їх до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати (том І арк.справи 237-239).

30.09.2015 позивача попереджено про звільнення із займаної посади та органів прокуратури у зв`язку з ліквідацією органу прокуратури у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14.12.2015 (том І арк.справи 55).

На підставі наказу прокурора Луганської області від 23.10.2015 № 1329к про призначення службового розслідування за фактом вимагання та отримання неправомірної вигоди заступником прокурора м. Сєвєродонецька Луганської області ОСОБА_1. прокурором Луганської області винесено наказ № 1330к від 23.10.2015, яким позивача тимчасово відсторонено від виконання службових обов`язків (том І арк.справи 47, 127,128,129).

Наказом прокурора Луганської області № 1385к від 28.10.2015 внесено зміни до п.2 наказу прокурора Луганської області від 23.10.2015 № 1329к стосовно складу комісії щодо проведення службового розслідування (перевірки) за фактом вимагання та отримання неправомірної вигоди заступником прокурора м. Сєвєродонецька Луганської області ОСОБА_1. (том І арк.справи 130).

28.10.2015 за результатами службового розслідування (перевірки) за фактом вимагання та отримання неправомірної вигоди заступником прокурора м. Сєвєродонецька Луганської області ОСОБА_1. складено висновок, відповідно до якого комісія вважає, що за грубе порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора, дискредитують його як працівника прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури, радник юстиції ОСОБА_1 підлягає звільненню з органів прокуратури та з посади заступника прокурора м. Сєвєродонецька Луганської області на підставі ч. 1 ст. 8, п. 6 ст. 9, ст. 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України; вважає клопотати перед генеральним прокурором України про позбавлення ОСОБА_1 класного чину «радник юстиції». З вказаним висновком позивач ознайомлений 28.10.2015 (том І арк.справи 161).

Під час проведення службового розслідування встановлено, що своїми діями та поведінкою ОСОБА_1 грубо порушив норми службової та трудової дисципліни, вимоги Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, тобто скоїв ганебний вчинок, який порочить його як працівника прокуратури і є несумісним з подальшим перебуванням в органах прокуратури, у зв`язку з чим підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення (том 1 арк.справи 159).

Висновком службового розслідування зазначено, що з розслідування кримінального провадження встановлено: продовж березня-липня 2015 року слідчим відділом Сєвєродонецького MB ГУМВС України в Луганській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000692 розпочатому 12.03.2015 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та ОСОБА_8 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснювала прокурор прокуратури м. Сєвєродонецька Луганської області Єлісєєва М.Я .

У зв`язку із призовом на військову службу на особливий період під час мобілізації прокурора міста Сєвєродонецька ОСОБА_10 з 27 березня 2015 року до 17 серпня 2015 року ОСОБА_1 виконував обов`язки прокурора вказаного міста та здійснював безпосередній контроль за якістю процесуального керівництва, у тому числі у кримінальному провадженні № 0000692 на стадіях досудового розслідування та судового розгляду (том 1 арк.справи 156).

Опитана в ході службового розслідування (перевірки) прокурор прокуратури м. Сєвєродонецька Єлісєєва М.Я. пояснила, що у період з по 20.07.2015 вона здійснювало процесуальне керівництво у справі за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

22.10.2015 заступник прокурора м. Сєвєродонецька ОСОБА_1 , знаючи матеріали справи, у бесіді, висловив думку про застосування до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі останніх (том 1 арк.справи 158).

Позивач мав позаслужбові стосунки з суддею ОСОБА_14. поза офіційною процедурою взаємовідносин у рамках кримінального провадження, що підтверджується поясненнями опитаного під час проведення службового розслідування співробітника СБУ в Луганській області (том І арк.справи 143).

26.10.2015 позивач відмовився від надання пояснень (том І а.с.54).

23.10.2015 за № 11-3375 вих.-15 прокуратурою Луганської області на ім`я генерального прокурора України ОСОБА_13 складено спецповідомлення щодо викриття злочинної корупційної діяльності групи осіб до складу якої увійшли суддя Сєвєродонецького міського суду ОСОБА_14 , адвокат Чорнобай С.С. та заступник прокурора м. Сєвєродонецька Луганської області Пивоваров К.М. (том І арк.справи 131).

Наказом Прокуратури Луганської області №1386к від 28.10.2015 позивача звільнено із займаної посади та з органів прокуратури Луганської області за п. 5, п. 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру», ч. 1 ст. 8, п. 5 ст. 9, ст. ст. 10, 11 Дисциплінарного статуту України (за грубе порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і викликають сумніви у його об`єктивності та неупередженості, чесності та непідкупності органів прокуратури), з яким позивача ознайомлено 28.10.2015. Згідно зазначеного наказу підставою для звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури визначено, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст..ст. 16,18, 23 Кодексу професійної етики та поведінки працівника прокуратури. Зокрема, після надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди він не вжив заходів, передбачених Законом України «Про правила етичної поведінки», використав своє службове становище в особистих інтересах та неправомірно впливав на здійснення правосуддя шляхом спілкування з суддею поза офіційною процедурою взаємовідносин у рамках кримінального провадження (том І арк.справи 6-8,56,58,59).

Наказом Генеральної прокуратури України № 38дк від 30.10.2015 змінено п.1 наказу прокурора Луганської області від 28.10.2015 № 1386к, за грубе порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і викликають сумніви у його об`єктивності та неупередженості, чесності та непідкупності органів прокуратури заступника прокурора м. Сєвєродонецька Луганської області радника юстиції ОСОБА_1 звільнено із займаної посади та з органів прокуратури, з позбавленням його класного чину «радник юстиції», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 29.12.2014 № 1761к (том І арк.справи 70,71).

Відповідачем надано докази, що ним вживались заходи щодо повідомлення позивача про Наказ Генеральної прокуратури України № 38дк від 30.10.2015, при цьому доказів отримання вказаного наказу позивачем, - відповідачем не надано (том І арк.справи 69,72-74).

02.02.2016 у приміщенні Луганського окружного адміністративного суду позивача ознайомлено з наказом № 38 дк від 30.10.2015 про зміну наказу прокурора Луганської області від 28.10.2015 року № 1386к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» про зміну п. 1 наказу прокурора Луганської області № 1386к від 28.10.2015 року про звільнення із займаної посади та органів прокуратури з позбавленням позивача класного чину «радник юстиції», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 29.12.2014 № 1761к.

13.05.2016 позивачем отримано трудову книжку (том ІІ арк.справи 26).

13.11.2015 позивачем подано декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2015 рік (том І арк.справи 60-68).

Вироком Білокуракинського районного суду Луганської області від 27.07.2016 у справі № 409/1465/16-к, який 31.08.2016 набрав законної сили, затверджено угоду про визнання винуватості, укладену в приміщенні Сєвєродонецького міського суду Луганської області м. Сєвєродонецьк Луганської області 15.03.2016 між начальником другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України Кравченком М.С. та обвинуваченим ОСОБА_15

ОСОБА_15 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, та призначено йому покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, у вигляді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 25500,00 грн. (том ІІ арк.справи 59-66).

Вказаним вироком та апеляційною скаргою ОСОБА_1 підтверджується спілкування позивача з особами поза офіційною процедурою взаємовідносин в рамках кримінального провадження, тобто позаслужбові відносини, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури. (том 2 арк.справи 42-49).

Відповідно до статей 3 та 4 Закону України «Про прокуратуру» від 14 листопада 2014 року № 1697-VII (далі - Закон №1697-VII, тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) повноваження прокурорів, організація, засади та порядок діяльності прокуратури визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами.

Пунктом 5 частини першої статті 43 Закону №1697-VII визначено, що прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з підстав вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Відповідно до частини третьої та пункту 4 частини четвертої статті 19 Закону №1697-VII, прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися присяги прокурора. За порушення присяги прокурор несе відповідальність, передбачену законом. Також, прокурор зобов`язаний додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Правила прокурорської етики визначені Кодексом професійної етики та поведінки працівників прокуратури, схваленим всеукраїнською конференцією працівників прокуратури 28 листопада 2012 року та затвердженим наказом Генерального прокурора України 28 листопада 2012 року № 123 (далі - Кодекс професійної етики).

Розділом III зазначеного Кодексу встановлено основні вимоги до позаслужбової поведінки працівника прокуратури.

Відповідно до частин першої та третьої статті 18 цього Кодексу працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб, працівнику прокуратури слід уникати особистих зв`язків, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.

Підстави та порядок проведення службового розслідування (перевірки) стосовно прокурорсько-слідчих працівників та прийняття рішень, а також компетенцію структурних підрозділів, посадових та інших осіб органів прокуратури при його проведенні визначено Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 24 вересня 2014 року № 104 (далі - Інструкція № 104).

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 104 службове розслідування (перевірка) - це комплекс заходів, які проводяться у випадках скоєння працівниками прокуратури ганебних вчинків - кримінальних, корупційних правопорушень, керування транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння або відмови від проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння, порушення Присяги працівника прокуратури, а також за фактами порушень виконавської та трудової дисципліни, неправомірного втручання у службову діяльність працівників прокуратури, передбачених цією Інструкцією.

Метою службових розслідувань (перевірок) є швидке, всебічне, повне та неупереджене з`ясування обставин, за яких скоєно ганебні вчинки, допущено неправомірне втручання у службову діяльність працівників прокуратури, посягання на їх життя, здоров`я та майно, виявлення причини і умов, що їм сприяли, зміцнення службової дисципліни та попередження правопорушень серед особового складу (пункт 1.3. Інструкції № 104).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 104 службові розслідування (перевірки) проводяться незалежно від проведення стосовно працівників прокуратури досудового розслідування у кримінальних провадженнях, здійснення проваджень у справах про адміністративні правопорушення.

За змістом підпунктів 2.1.11, 2.1.12, 2.1.13 пункту 2 Інструкції № 104 підставами для проведення службового розслідування (перевірки) є: невиконання або неналежне виконання працівниками прокуратури своїх службових обов`язків що призвело до порушення законних прав і свобод громадян та інтересів держави; інші грубі порушення закону, трудової та виконавської дисципліни, Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури шкодять авторитету органів прокуратури; доручення Генерального прокурора України, його заступників про проведення службового розслідування (перевірки).

Відповідно до пункту 3.4 Інструкції № 104 про призначення службового розслідування (перевірки) уповноваженим керівником органів прокуратури видається розпорядження, у якому визначається склад комісії (голова та члени), підстава, мета та строки його проведення, прізвище, ім`я, по батькові особи щодо якої проводиться розслідування, та її посада.

Службове розслідування (перевірка) проводиться в строк не більше одного місяця з дня його призначення (пункт 3.5 Інструкції № 104).

Підпунктом 6.2.12 Інструкції № 104 передбачено, що не пізніше наступного робочого дня після затвердження керівником висновку службового розслідування (перевірки) голова та члени комісії зобов`язані повідомити про його завершення особу, стосовно якої воно проведено, про що зробити відповідну відмітку.

Права особи, стосовно якої проводиться службове розслідування (перевірка) визначені в пункті 7 Інструкції № 104, а саме: отримувати інформацію про підстави проведення службового розслідування (перевірки), склад комісії, заявляти обґрунтовані клопотання про відвід голови або членів комісії; брати участь у службовому розслідуванні (перевірці), у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, у встановленому порядку подавати документи, які мають значення для його проведення; висловлювати письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування (перевірки) оскаржувати дії або бездіяльність голови та членів комісії; відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; порушувати питання про витребування додаткових документів, одержання додаткових пояснень осіб тощо; отримувати повідомлення про завершення службового розслідування (перевірки); у семиденний строк після отримання повідомлення про завершення службового розслідування (перевірки) ознайомлюватися із затвердженим висновком; у десятиденний строк з дня ознайомлення зі змістом висновку про результати службового розслідування (перевірки) оскаржити керівнику, який призначив службове розслідування (перевірку), прокурору вищого рівня та у встановленому порядку до суду.

Вчинення позивачем дій, за які передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Понад те, притягнення до різних видів юридичної відповідальності передбачає виконання/дотримання відмінних і самостійних (окремих) процедур, які передують ухваленню рішення що накладення певного виду стягнення.

Зокрема, питання про наявність підстав для накладення на працівника прокуратури дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення працівника прокуратури до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях працівника прокуратури є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення.

В аспекті спірних правовідносин колегія суддів зауважує, що з`ясування обставин, які слугували приводом для службового розслідування (скоєння кримінального правопорушення), не може обмежуватися лише проміжними офіційними результатами досудового розслідування.

Відповідач 1 у своєму висновку за результатами службового розслідування відтворив виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, який міститься у письмовому повідомленні про підозру, і які у своїй сукупності дали органам досудового розслідування підстави допускати, що позивач вчинив кримінальне правопорушення та надати йому правову кваліфікацію.

Колегія суддів зазначає, що повідомлення про підозру є тільки формальним/офіційним припущенням органу/посадової особи, який/яка проводить досудове розслідування, про те, що конкретна особа причетна до злочину. Таке припущення ґрунтується на неостаточних (неповних) результатах досудового розслідування і кримінально-правова кваліфікація поставленого їй за провину діяння може бути змінена. З часу оголошення цієї підозри особа набуває статусу підозрюваного, однак її вину у вчиненні злочину ще потрібно довести, принаймні на цій стадії кримінального провадження твердити про її винуватість як доконаний факт не можна.

Дисциплінарна відповідальність є окремим/самостійним видом юридичної відповідальності і вирішення питання про правомірність притягнення особи до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ті самі дії особи-поліцейського отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали чи можуть настати для такої особи.

В судовому засіданні представники відповідачів зазначили, що в рамках службового розслідування не досліджувалися інші документи/докази, окрім письмового повідомлення про підозру з посиланням на матеріали, зібрані в рамках кримінального провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає що висновки службового розслідування у даному випадку не можуть бути підставою для звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури з позбавленням класного чину «радник юстиції», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 29.12.2014 року, а тому колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу Генерального прокурора України № 38дк від 30.10.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури з позбавленням класного чину «радник юстиції», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 29.12.2014 року, підлягають задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи та не спростовано відповідачами, ОСОБА_1 27.10.2015 року поданий рапорт прокурору Луганської області про звільнення із займаної посади та з органів прокуратури за власним бажанням.

Колегія суддів зазначає, що будь-якого рішення за наслідками розгляду вказаної заяви відповідачем 1 не прийнято. Крім того, позивачем в судовому засіданні підтверджено та не спростовано відповідачами, що вищезазначену заяву про звільнення за власним бажанням він не відкликав.

Згідно пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку задовольнити позовну вимогу про визнання незаконним та скасування наказу прокурора Луганської області № 1386к від 28.10.2015, в частині звільнення ОСОБА_1 , з органів прокуратури, шляхом зобов`язання Прокуратури Луганської області внести зміни до наказу прокурора Луганської області № 1386к від 28.10.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури за грубе порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і викликають сумніви у його об`єктивності та неупередженості, чесності та непідкупності органів прокуратури (за п.5, п.6 ч.1 ст.43 Закону України «Про прокуратуру», ч.1 ст.8, п.5 ст.9. ст..ст.10,11 Дисциплінарного статуту прокуратури України, ст..147 КЗпП України) шляхом зміни підстави звільнення з п.5, п.6 ч.1 ст.43 Закону України «Про прокуратуру», ч.1 ст.8, п.5 ст.9. ст.ст.10,11 Дисциплінарного статуту прокуратури України, ст. 147 КЗпП України на п.7 ч.1 ст.51 та ст..58 Закону України «Про прокуратуру», п.4 ч.1 ст. 36, 38 КЗпП України (за власним бажанням).

Позовні вимоги про зобов`язання прокурора Луганської області або особи, яка виконує його обов`язки, видати наказ про прийняття ОСОБА_1 , на посаду прокурора Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області не підлягають задоволенню, оскільки в заяві на звільнення позивач наполягав на своєму звільненні із займаної посади та з органів прокуратури, що свідчить про намір позивача прискорити процес звільнення та не продовжувати службу в органах прокуратури.

Враховуючи відмову у задоволенні позову в частині поновлення на службі в органах прокуратури, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про поновлення на службі.

Пунктом 4 частини 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову, в зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року у справі № 812/1706/15 - задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року у справі № 812/1706/15 - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Прокуратури Луганської області, Генеральної прокуратури України про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Генерального прокурора України № 38дк від 30.10.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури з позбавленням класного чину «радник юстиції», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 29.12.2014 року.

Зобов`язати Прокуратуру Луганської області внести зміни до наказу прокурора Луганської області № 1386к від 28.10.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури за грубе порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і викликають сумніви у його об`єктивності та неупередженості, чесності та непідкупності органів прокуратури (за п.5, п.6 ч.1 ст.43 Закону України «Про прокуратуру», ч.1 ст.8, п.5 ст.9. ст..ст.10,11 Дисциплінарного статуту прокуратури України, ст..147 КЗпП України) шляхом зміни підстави звільнення з п.5, п.6 ч.1 ст.43 Закону України «Про прокуратуру», ч.1 ст.8, п.5 ст.9. ст.ст.10,11 Дисциплінарного статуту прокуратури України, ст. 147 КЗпП України на п.7 ч.1 ст.51 та ст..58 Закону України «Про прокуратуру», п.4 ч.1 ст. 36, 38 КЗпП України (за власним бажанням).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Повне судове рішення складено 16 січня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

М.Г. Сухарьок