Справа № 120/3907/19-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 січня 2020 р. Справа № 120/3907/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

27.11.2019 року до Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач), у якому просив суд:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 04.12.2018 року по 31.12.2018 року і частково за січень 2019 року виходячи із рішення Конституційного Суду України № 11-р/2018 від 04.12.2018 року та виплатити недоплачені кошти.

На обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року його звільнено у відставку з посади судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області. З вересня 2016 року позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% виходячи із 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та доплати за вислугу років.

04.12.2018 Конституційним судом прийнято рішення № 11-р/2018, згідно якого визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 3 ст. 133 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд». Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 01.01.2011 - 6 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2012 - 8 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2013 - 10 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2014 - 12 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2015 - 15 мінімальних заробітних плат».

Однак перерахунок йому не був проведений у повному обсязі.

У зв`язку із зазначеним 01.10.2019 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку в добровільному порядку за період з 04 по 31 грудня 2018 року і частково за січень 2019 року.

Однак листом від 25.10.2019 року відповідач відмовив позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 04 по 31 грудня 2018 року та за січень 2019 року.

Позивач вважає таку відмову протиправною, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 02.12.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

16.12.2019 року позивачем подано матеріали на усунення недолків.

Ухвалою суду від 21.12.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

13.01.2020 року відповідачем подано відзив на адміністративний позов. У відзиві зазначено, що відповідач заперечує проти позовних вимог та вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Зокрема зазначає, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до пункту 4 розділу II Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінились розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою. Також зазначив, що на виконання заяви від 01.10.2019 року позивачу проведено перерахунок його довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2019 відповідно до довідки №4-35/1122 від 17.12.2018 року, та з 01.02.2019 року відповідно до довідки № 4-35/0024 від 17.01.2019 року. При цьому, вказав, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача проведено з 01.01.2019 року та з 01.02.2019 року.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року ОСОБА_1 звільнено у відставку з посади судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області.

З вересня 2016 року позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

У зв`язку з ухваленням Конституційним Судом України рішення №11-р/2018 від 04.12.2018 щодо визнання неконституційними положень частин 3, 10 статті 133 Закону України від 07.07.2010 № 245З-IV "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд") позивач звернувся із заявою до відповідача про проведення з 04.12.2018 перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із зазначеної в довідці Територіального управління Державної судової адміністрації від 17.12.2018 вих. №4-35/1122 суддівської винагороди, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та станом на 04.12.2018 склала 42288 грн. грн.

В подальшому, у зв`язку із прийняттям Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", згідно із яким з 01.01.2019 збільшено до 1921 грн. прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб, позивач звернувся із заявою до відповідача про проведення з 01.01.2019 перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із зазначеної в довідці Територіального управління Державної судової адміністрації від 17.01.2019 вих. №4-35/0024 суддівської винагороди, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та станом на 01.01.2019 склала 46104 грн.

Листом № 3013/Т-10, 3014/Т-10 від 22.10.2019 року позивача повідомлено про те, що відповідно до п. 3,4 Розділу 2 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, який затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1, звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання проводиться в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді. А тому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється з 01.01.2019 та з 01.02.2019, відтак відсутні усі підстави для здійснення такого перерахунку з 04.12.2018 та з 01.01.2019.

Таким чином, відповідач не визнав право позивача на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з дня зміни розміру складових суддівської винагороди. Відтак, спір між сторонами виник у зв`язку з різним тлумаченням моменту виникнення права позивача на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно до ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і Законами України. Матеріальне забезпечення суддів, в тому числі суддів у відставці, та гарантії їх соціального захисту є одним із складових елементів принципу незалежності суддів.

Статтею 130 Конституції України визначено, що Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до Преамбули Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Положення частин 4 та 5 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначають, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статті 135 вказаного Закону суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Рішенням Конституційного Суду України № 11-р/2018 від 04.12.2018 у справі 1-7/2018(4062/15) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 3 ст. 133 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд». Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 01.01.2011 - 6 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2012 - 8 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2013 - 10 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2014 - 12 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2015 - 15 мінімальних заробітних плат».

Тобто, вказаним рішенням Конституційного Суду України № 11-р/2018 від 04.12.2018 у справі 1-7/2018(4062/15) змінено механізм розрахунку грошового утримання суддів, в зв`язку з чим територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Вінницькій області видано позивачу довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 4-35/0058 від 18.01.2019 року.

Разом з тим, на переконання суду під час здійснення такого перерахунку, відповідачем невірно застосовано період з якого позивач набув право на перерахунок довічного грошового утримання, з огляду на таке.

Обґрунтовуючи свою позицію, відповідачем помилково трактується та застосовується положення пункту 4 ІІ Розділу "Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України", затвердженого Постановою Пенсійного Фонду України від 25.01.2008 № 3-1.

Відповідно до цього пункту передбачено, що перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

Тобто, положення вказаного нормативного акту визначає період в якому має бути здійснено відповідний перерахунок, що помилково ототожнюється відповідачем з періодом за який може бути здійснений такий перерахунок.

Слід наголосити, що дата з якої у відповідача виник обов`язок здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача в даному випадку не є тотожним поняттям з датою з якої позивач набув право на такий перерахунок.

Враховуючи вищевикладене, оскільки зміни в розмірі грошового забезпечення працюючих суддів відбулись 04.12.2018 та 01.01.2019, суд вважає, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу в проведенні перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання саме з цих дат, виходячи з розміру суддівської винагороди, зазначених в довідках територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області.

Суд критично ставиться до доводів відповідача щодо проведення перерахунку з 01.01.2019 року.

Так, згідно наданого рішення про перерахунок пенсії з 01.01.2019 року позивачу здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді: з 01.01.2019 - за грудень 2018 року та з 01.02.2019 - за січень 2019 року. Таким чином, відповідачем не визнано права позивача на здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з дати, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди.

Водночас, суд звертає увагу на те, що положення пункту 4 розділу ІІ Порядку визначають сам порядок здійснення перерахунку, тобто період, в якому має бути здійснено відповідний перерахунок, що помилково ототожнюється відповідачем з періодом, за який повинен бути здійснений такий перерахунок. Слід наголосити, що дата, з якої у відповідача виник обов`язок здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача в даному випадку, не є тотожною даті, з якої позивач набув право на такий перерахунок.

Про це свідчить і положення пункту 2 розділу ІІІ Порядку, відповідно до якого до заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання додається довідка про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно відмовлено у перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за періоди з 04.12.2018 по 31.12.2018 та з 01.01.2019 по 01.02.2019 та протиправно проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2019, а не з 04.12.2018 та з 01.02.2019, а не з 01.01.2019.

За приписами вимог п. 4 ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Так, згідно частини першої вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення".

Відповідно до пункту 3 цієї, Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Так, оцінюючи відповідь відповідача, суд керується нормами частини другої статті 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень:

-має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;

-зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, в основу порушених прав позивача покладено відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яка полягає у непроведені перерахунку пенсії позивачу на законних підставах, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 04.12.2018 року по 31.12.2018року та з 01.01.2019 року по 31.01.2019 року.

Що ж до встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання звіту, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Тобто, питання щодо зобов`язання відповідача подати такий звіт вирішується судом під час постановлення судового рішення.

Таким чином, встановлення строку на подачу звіту про виконання судового рішення є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.

В даному ж випадку, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням зазначеного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 сплаченого ним при зверненні до суду судового збору в розмірі 768,40 гривень.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 04.12.2018 року по 31.12.2018року та з 01.01.2019 року по 31.01.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 04 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області про суддівську винагороду № 4-35/1122 від 17.12.2018 року для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за грудень 2018 року та з 01 січня 2019 року по 31 січня 2019 року відповідно до довідки територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області № 4-35/0024 від 17 січня 2019 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та виплатити недоплачену різницю за цей період.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, )

Рішення в повному обсязі складено: 20.01.2020 р.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна