Справа № 520/12764/19
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

13 січня 2020 р. справа № 520/12764/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявила вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 з березня 2014 року по теперішній час; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з березня 2014 року по теперішній час. В частині присудження пенсії в межах суми стягнення за один місяць - допустити негайне виконання рішення.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що громадянин має право на одержання виплат за раніше призначеною пенсією, але внаслідок вчинення райУПФУ протиправної бездіяльності коштів за пенсією з березня 2014 року не одержує.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що рішення про припинення виплат за пенсією обумовлено об`єктивними чинниками, а саме у зв`язку з перебуванням позивача на окупованій території та відсутністю необхідних доказів постійного проживання пенсіонера на території України. Після звернення позивача до Управління, виплату пенсії позивача поновлено з 01.12.2019 року. Згідно відомостей, що містяться в електронній пенсійній справі, позивач пенсію не отримує з 01.08.2014 року.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом установлено, заявник є громадянином України, пенсія якому призначена з 31.01.1997р. на загальних підставах у порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до довідки від 29.10.2019р. №6334- заявник набув правого статусу внутрішньо переміщеної особи з фактичним місцем проживання у м. Харкові.

30.10.2019р. заявник звернувся до Індустріального відділу обслуговування громадян м. Харкова (сервісного центру) Немишлянського району Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з приводу витребування його пенсійної справи та взяття на облік у якості пенсіонера та поновлення нарахування та виплати пенсії з моменту припинення по час звернення.

До вказаної дати заявник у якості пенсіонера знаходився на обліку в УПФУ м. Стаханов (м. Кадіївка) Луганської області.

Після надходження електронної справи до Управління, в листопаді 2019 року позивача взято на облік та з грудня 2019 року поновлено виплату пенсії.

З інформації підсистеми призначення та виплати пенсії наданої відповідачем до матеріалів справи, судом встановлено, що позивачу було припинено виплату пенсії з 01.08.2014р. При цьому за період з 01.08.2014р. по 30.11.2019р. пенсію позивачу було нараховано, але не виплачено.

Об`єктивних даних про виплату пенсії за період з 01.08.2014р. по 30.11.2019р. іншим пенсійним органом (окрім, ГУ ПФУ в Харківській області) матеріали справи не містять.

Також, до матеріалів справи не подано об"єктивних даних про прийняття рішення відносно припинення нарахувань за пенсією або скасування рішення про призначення пенсії (чи втрати юридичної дії цього рішення у будь-який інший спосіб).

Не погодившись із правомірністю діяння пенсійного органу з приводу повноти та своєчасності виплати пенсії, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, котрі склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Так, право громадян України на соціальний захист у формі пенсійного забезпечення задекларовано приписами ст. 46 Конституції України та ст.25 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування і деталізовано приписами Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Випадки припинення виплат за пенсією викладені у ч.1 ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де передбачено, що підставою для припинення виплат є рішення суду або рішення тероргану ПФУ, а приводом для прийняття такого рішення: призначення пенсії за недостовірними документами; подія смерті особи; подія неотримання пенсії протягом 6 місяців підряд; інші випадки згідно з законом.

Водночас із цим, суд зауважує, що іншого закону з питання визначення таких приводів відносно даного спору не існує.

Правовий висновок відносно застосування ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" міститься у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 р. по справі №805/402/18 (провадження Пз/9901/20/18) і полягає у тому, що за відсутності визначених законом підстав виплати за пенсією не можуть бути припинені.

У ході розгляду спору судом достеменно встановлено, що у спірних правовідносинах відсутні визначені ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і приводи, і підстави для припинення виплати пенсії.

Доказів утрати заявником права на пенсійне забезпечення у розумінні ст.27 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування до матеріалів справи не подано.

Тому вирішуючи спір, суд наголошує, що норми підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанов КМУ, на які посилається відповідач, не можуть змінювати приписів закону України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що саме відповідач не приймав рішень та не вчиняв діянь з приводу припинення виплат пенсії заявникові, адже на момент настання події припинення виплат заявник не знаходився на обліку в Головному управлінні.

Отже, відсутні підстави для визнання протиправними дій Головного управління з приводу припинення виплати пенсії.

Водночас із цим, суд ураховує, що, оскільки визнання діяння владного суб`єкта протиправним об`єктивно не здатне у даному конкретному випадку забезпечити неминуче, ефективне та дієве поновлення суб`єктивного права особи на одержання у власність коштів як виплат за пенсією, то суд вважає за необхідне обтяжити владного суб`єкта обов`язком провести платежі за невиплаченою пенсією саме на підставі даного рішення суду.

При цьому, суд зауважує, що національний закон України не урегульовує того питання, яким саме територіальним органом ПФУ мають бути проведені платежі із виплати пенсіонерові пенсії за минулий період часу, а саме: тим органом, де пенсіонер знаходився на обліку у минулому чи тим органом, де пенсіонер знаходиться на обліку наразі.

Тому, розглядаючи справу, суд зважає, що відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05) Європейським судом з прав людини фактично надане тлумачення змісту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та змісту верховенства права, згідно з яким національне законодавство має бути чітким та узгодженим, відповідати вимозі «якості» закону, забезпечувати адекватний захист осіб від свавільного втручання у права заявника, а у разі протилежного (тобто у разі неоднозначного трактування норми права) підлягає застосуванню найбільш сприятливий для заявника підхід.

Відтак, суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли платежі мають бути проведені тим територіальним органом ПФУ, де пенсіонер знаходиться на обліку наразі.

При цьому, оскільки матеріалами справи підтверджені обставини припинення виплати пенсії ОСОБА_1 саме з серпня 2014 року, а не з березня 2014 року, як стверджує позивач, та встановлено, що пенсію за період з 01.08.2014р. по 30.11.2019р. нараховано, то у частині позовних вимог про визнання протиправної бездіяльності щодо не нарахування пенсії з березня 2014 р. належить відмовити.

Суд зауважує, що строки виплати нарахованої суми пенсії, які встановленні ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не підлягають застосуванню до вказаних правовідносин, оскільки позивач не отримав своєчасно виплати за пенсією не з власної вини.

Розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України судом не здійснюється, оскільки позивача ухвалою суду від 02.12.2019 року звільнено від сплати судового збору на підставі ст.8 Закону України "Про судовий збір", а доказів понесення інших витрат позивачем не надано.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ - 14099344, адреса: пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов, Харків, Харківська область, 61000, виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ) пенсію за період з 01.08.2014р. по 30.11.2019р. і допустити негайне виконання у межах платежу за один місяць.

У решті вимог позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Старосельцева