Справа № 753/14013/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.11.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Києві сержанта поліції Сухаревської Юлії Володимирівни про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дій неправомірними, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення від 07.07.2019 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КпАП України, посилаючись на те, що вказана постанова винесена з порушенням вимог КпАП України, Законів України «Про національну поліцію», «Про дорожній рух», та вважає її незаконною, оскільки Правила дорожнього руху не порушував, зазначений факт порушення ним зазначених Правил не визнає. Вважає дії працівника патрульної поліції щодо винесення відносно нього постанови в справі про адміністративне правопорушення неправомірними.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.11.2019 позовну заяву залишено без задоволення, а рішення суб`єкта владних повноважень - без змін.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення від 07.07.2019, прийнятої інспектором роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Києві сержанта поліції Сухаревською Ю.В., згідно якої ОСОБА_1 07.07.2019 о 22 год. 57 хв., керуючи автомобілем «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 , на вул. Хрещатик, 47 в м. Києві, здійснив проїзд перехрестя на заборонений (жовтий) сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 «г» ПДР України.

Надалі, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 425 грн. 00 коп. (а.с.1)

Не погоджуючись з вказаною постановою, вважаючи дії відповідача по її складанню протиправними, а постанову такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що, під час розгляду справи встановлена правомірність дій працівника поліції в частині винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а посилання на порушення процедури розгляду справи, не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань, та, розцінюються судом, як бажання уникнути адміністративної відповідальності. Докази, які б спростовували факт порушення позивачем Правил дорожнього руху та ч. 2 ст.122 КпАП України, судом не встановлені.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про Національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію»)

Так, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з приписами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

З матеріалів справи слідує, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки, керуючи транспортним засобом, 07.07.2019 о 22 год. 57 хв. на вул. Хрещатик, 47 в м. Києві, позивач здійснив проїзд перехрестя на заборонений (жовтий) сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 «г» ПДР України, за що, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП України, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 425 грн. 00 коп.

Позивач не заперечує факту проїзду перехрестя на жовтий сигнал світлофору, однак, зазначає, що такими діями, забезпечував дотримання безпеки дорожнього руху згідно п. 8.11 ПДР. (а.с. 2)

Згідно з п. 8.7.3 «ґ» ПДР України, жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів. (ч. 2 ст. 122 КпАП України)

Водночас, варто врахувати, що згідно з приписами п. 8.11 ПДР України, водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів. (п. 8.10 ПДР України)

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування, що є доказом вчинення правопорушення.

При цьому, сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки викладення обставин правопорушення, без його належної фіксації, не може бути належним доказом вчинення порушення.

Нормами ст. 251 КУпАП, встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, перевiрка документiв особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.

Слід констатувати, що відповідачем на підтвердження вчинення позивачем порушення п. п. «ґ» п.8.7.3 ПДР України не було долучено до матеріалів справи відеозапис з камери, який би міг дати смогу суду дослідити обставини події. Інших доказів на підтвердження факту вчинення позивачем ПДР України відповідачем також не надано.

Наданий до суду відеозапис містить лише запис розмови патрульного поліцейського із позивачем і розгляд справи про адміністративне правопорушення. (а.с. 14)

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що факт порушення позивачем пп. «ґ» п. 8.7.3 ПДР України, достовірно не підтверджено належними та допустимими доказами. Позивач у доводах адміністративного позову та в апеляційній скарзі зазначив, що, дійсно проїхав на жовтий сигнал світлофора, проте, він не міг зупинити транспортний засіб на стоп-лінії, оскільки при екстреному гальмуванні це могло б створити аварійну ситуацію, чи привести до інших негативних наслідків, а тому, він рухався далі з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, тоді як відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень у спірних відносинах, не надав доказів правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Таким чином, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції також враховує при вирішенні даної справи правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду по справі № 524/5491/17 від 31 травня 2018 року та № 552/5623/16-а від 31 липня 2018 року, в яких, Верховний Суд дійшов висновків про протиправність притягнення до відповідальності позивачів за порушення п. 8.7.3 «г» ПДР України (оскільки водії діяли у відповідності з положенням п.8.11 ПДР України) на тій підставі, що суб`єкт владних повноважень не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, передбачених ст. 122 КпАП України.

Колегія суддів наголошує, що обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, а в даному випадку, відповідач не виконав обов`язок по доказуванню і не довів факт вчинення позивачем правопорушення - проїзду пішохідного переходу на заборонний сигнал світлофору без необхідності проїзду задля забезпечення безпеки дорожнього руху та уникнення аварійних ситуацій.

Варто також звернути увагу на загальні засади недопустимості притягнення особи до адміністративної відповідальності на припущеннях та на те, що усі сумніви щодо доведеності провини особи тлумачить на її користь

До суду не надано жодного доказу на спростування доводів позивача щодо дотримання ним вимог п. 8.10, п. 8.11 ПДР, які дозволяють рухатися далі у разі ввімкнення жовтого сигналу світлофора, оскільки матеріали справи не містять доказів протилежного.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем порушено п. 8.7.3 «г» ПДР України, під час проїзду перехрестя, а тому, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України.

Водночас, колегія суддів критично сприймає посилання позивача на порушення процедури розгляду справи поліцейським та не дотримання всіх обов`язкових елементів, оскільки останні не підтверджено матеріалами справи та такі не можуть бути визнані протиправними лише з його формальних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача охоплюються вимогами про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у даній справі.

Дії особи, яка винесла оскаржувану постанову, щодо розгляду справи відносяться до процесу провадження у справі про адміністративне правопорушення і є процесуальною діяльністю відповідної посадової особи, тобто, є активною діяльністю відповідної службової особи у процесі провадження у справі про адміністративне правопорушення. Такі дії були вчинені відповідно до норм чинного законодавства, в межах повноважень, на виконання цих повноважень та у визначений законом спосіб.

Відтак, колегія суддів вважає, що в частині позовних вимог заявлених до відповідача про визнання дій протиправними, слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції, у відповідності до ст. 317 КАС України, підлягає скасуванню, а позовні вимоги частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.11.2019 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Києві сержанта поліції Сухаревської Юлії Володимирівни про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАБ № 1305455 про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на ОСОБА_1 .

Справу про адміністративне правопорушення - закрити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ганечко О.М.

Судді Кузьменко В.В.

Шурко О.І.