Справа № 160/5821/19
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2020 року м. Дніпросправа № 160/5821/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,
за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року (суддя Ільков В.В., повний текст складено 04.09.2019р.) у справі №160/5821/19 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати незаконними та скасувати рішення комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Дніпропетровського обласного військового комісаріату за протоколом № 5 від 20 липня 2016 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 учасником бойових дій;

- зобов`язати комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Дніпропетровського обласного військового комісаріату повторно розглянути надані документи та прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій як особі, яка в складі військової частини НОМЕР_1 з 07 по 19 січня 1982 року приймала участь в бойових діях на території Республіки Афганістан;

- зобов`язати комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Дніпропетровського обласного військового комісаріату видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він 28 жовтня 1979 року був призваний Марганецьким міським військовим комісаріатом Дніпропетровської області до Збройних Сил СРСР та до 17 лютого 1982 року проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що належала до військових частин й підрозділів прикордонних військ КДБ СРСР, що підтверджується відповідними записами у військовому квитку НОМЕР_3 . Під час проходження військової служби в складі військової частини НОМЕР_2 за наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 4 січня 1982 року № 2 позивач й рядові ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відбули у службове відрядження в пмт. Тахта - Базар до військової частини НОМЕР_1 , в складі якої знаходився позивач у період з 4 по 19 січня 1982 року, що підтверджується довідкою Центрального Прикордонного архіву ФСБ Росії від 21 березня 2008 року № 21/59/Н-6968 та архівною довідкою від 25 липня 2012 року №21/59/В-

14914. Під час знаходження в складі військової частини НОМЕР_1 в період з 7 по 19 січня 1982 року позивач, разом з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , був відряджений на територію Республіки Афганістан для виконання спеціального завдання.

Позивач вказував, що для отримання статусу учасника бойових дій він неодноразово звертався до комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Дніпропетровського обласного військового комісаріату, але отримував відмову, що підтверджується витягом з протоколу від 26 травня 2010 року № 7 засідання Комісії Відповідача, за яким, відмова позивачу у визнанні учасником бойових дій обґрунтована тими обставинами, що змістом наявних документів, не підтверджується участь позивача в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ, а також витягом з протоколу від 20 липня 2016 року № 5 засідання Комісії відповідача, з якого вбачається, що відмовляючи позивачу у визнанні учасником бойових дій.

Позивач зазначав, що його участь в бойових діях на території Республіки Афганістан в складі військової частини НОМЕР_1 в період з 7 по 19 січня 1982 року, підтверджується такими документами: анкетою-Запитом Нікопольського міського воєнкому від 18 липня 2007 року № 1/974 до архіву; довідкою, за якою, підтвердження періодів участі в бойових діях на території Республіки Афганістан в 1982 році ОСОБА_1 , унеможливлено, тому як документи військової частини НОМЕР_1 за 1980 - 1985 роки втрачені внаслідок пожежі в частині; архівною довідкою, зі змісту якої вбачається, що позивач та рядові ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 04 січня 1982 року № 2 відбули у службове відрядження в пмт. Тахта - Базар; наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 19 січня 1982 року № 17 позивач та рядовий ОСОБА_4 прибули із службового відрядження; наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 30 січня 1982 року № 27 рядові ОСОБА_2 й ОСОБА_3 прибули із службового відрядження, а також наказом Міністерства Безпеки Російської Федерації від 2 травня 1993 року № 019 військова частина НОМЕР_1 , де вказано, що військовослужбовці військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .. ОСОБА_2 знаходилися у службовому відрядженні на території Республіки Афганістан для виконання спеціального завдання, в складі військової частини НОМЕР_1 пмт. Тахта - Базар, з 7 січня 1982 року по 19 січня 1982 року - наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 113 від 20 квітня 1984 року, та відповідно до якого військова частина НОМЕР_1 належить до переліку військових частин та підрозділів прикордонних військ КДБ СРСР, що були направлені для надання військової допомоги Республіці Афганістан, із зазначенням періодів їх перебування (участь в бойових діях, виконання спеціальних завдань) на території цієї країни.

З цих підстав позивач вказував на те, що рішення відповідача, яке оформлено протоколом №5 від 20 липня 2016 року, перешкоджає в отриманні статусу учасника бойових дій, у зв`язку з чим просив його скасувати.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:

визнано протиправним та скасовано рішення комісії Дніпропетровського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України відповідно до ст. 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, оформленого у вигляді протоколу № 5 від 20 липня 2016 року, яким було відмовлено ОСОБА_1 у визнанні його учасником бойових дій;

зобов`язано Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки направити для розгляду документи ОСОБА_1 щодо визнання його учасником бойових дій - Міністерству оборони України.

В іншій частині позову відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази дозволяють дійти висновку про те, що він, як військовослужбовець, приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан, у зв`язку з чим суд визнав протиправним та скасував рішення відповідача, яке оформлене протоколом № 5 від 20 липня 2016 року, про відмову ОСОБА_1 у визнанні його учасником бойових дій.

Визначаючи спосіб захисту порушеного права, суд першої інстанції виходив з того, що на теперішній час встановлення статусу учасника бойових дій не віднесено до повноважень обласних комісій. Вказане питання врегульоване наказом Міністра оборони України від 14.01.2019р. за №693/з, згідно якого завдання щодо розгляду документів із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування вислуги років окремих періодів військової служби, покладається на комісію Міністерства оборони України. З цих підстав суд зобов`язав відповідача направити для розгляду документи ОСОБА_1 щодо визнання його учасником бойових дій - Міністерству оборони України.

Не погодившись з рішення суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що надані позивачем документи щодо визнання учасником бойових дій, в повній мірі не можуть підтверджувати факт того, що позивач приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан. З цих підстав відповідача вказує, що рішення його Комісії, яка уповноважена розглядати матеріали про визнання учасниками бойових дій, обґрунтовано було відмовлено у визнанні позивача учасником бойових дій. Відповідач також вказує на те, що згідно із Порядком надання статусу учасників бойових дій, затвердженої постановою КМУ від 20.08.2014р. №413, рішення про надання статусу учасника бойових дій приймаються комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, які утворюються, зокрема, в Мінобороні. З цього приводу відповідач вказує на передчасність направлення документів позивача до Міністерства оборони України, оскільки Комісією, яка уповноважена розглядати матеріали про визнання учасниками бойових дій, не було прийнято рішення про визнання позивача учасником бойових дій.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність і обґрунтованість. Фактично позиція позивача полягає у незгоді з рішенням відповідача щодо невизнання його учасником бойових дій. За позицією позивача надані ним документи в повній мірі такий факт підтверджували. Крім цього позивач звертає увагу на те, що якщо відповідач і мав сумніви у підтверджені факту участі позивача у бойових діях, то він не був позбавлений можливості реалізувати свої повноваження, зокрема, взяти до уваги показання свідків, які проходили службу разом і з позивачем.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач у період з 28 жовтня 1979 року по 10 лютого 1982 року проходив строкову військову службу.

Згідно довідки Центрального прикордонного архіву ФСБ РФ №21/59/Н-6968 від 21.03.2008 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 , водій роти забезпечення, знаходився у відрядженні у військовій частині НОМЕР_1 смт. Тахта-Базар Туркменської РСР з 4 січня 1982 року по 19 січня 1982 року. Підтвердити періоди участі в бойових діях на території Республіки Афганістан у 1982 році ОСОБА_1 стало обтяжливим, оскільки, документи військової частини НОМЕР_1 за 1980-1985 роки втрачено в результаті пожежі в частині.

Згідно архівної довідки № 21/59/В-14914 від 25.07.2012 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 4 січня 1982 року рядові ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 вибули у відрядження до смт. Тахта-Базар.

Наказом командира частини 2420 № 17 від 19 січня 1982 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 прибули із відрядження.

Військовослужбовці ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 знаходились у службовому відрядженні на території Республіки Афганістан в складі військової частини НОМЕР_1 смт. Тахта-Базар з 7 січня 1982 року по 19 січня 1982 року.

Відповідно до наказу МБ РФ від 02.05.1993 року № 0119 військова частина № НОМЕР_1 входить до переліку військових частин та підрозділів прикордонний військ КДБ СРСР, направлених для надання військової допомоги Республіці Афганістан.

26.04.2010 року позивач звернувся до відповідача із заявою про визнання його учасником бойових дій та навів факти, які свідчать про його участь у бойових діях в Афганістані, просив видати посвідчення учасника бойових дій.

До вищезазначеної заяви позивачем було додані такі документи: копія паспорта; копія військового квитка; копія архівної довідки; письмові покази свідка ОСОБА_3 з копією його паспорта, військового квитка та посвідчення УБД, письмові покази свідка ОСОБА_4 , з копією його паспорта, військового квитка та посвідчення УБД.

На підставі заяви позивача від 26.04.2010 року були розглянуті документи та рішенням комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Дніпропетровського обласного військового комісаріату протоколом №7 від 26.04.2010 року було прийнято рішення про відмову у визнанні ОСОБА_1 учасником бойових дій, з тих підстав, що такі документи не підтверджують участь в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ. Серед присутніх на засіданні комісії позивач не зазначений.

У 2016 році позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про визнання його учасником бойових дій та навів факти, які свідчать про його участь у бойових діях в Афганістані, просив видати посвідчення учасника бойових дій.

Відповідачем було вдруге розглянуто матеріали та відмовлено позивачу у визнанні його учасником бойових дій протокол №5 від 20 липня 2016 року комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Дніпропетровського обласного військового комісаріату, яке наразі оскаржується позивачем.

Не погодившись із відмовою відповідача про визнання його учасником бойових дій позивач, у квітні 2017 року в порядку цивільного судочинства звернувся до Марганецього міського суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заяву ОСОБА_1 обґрунтував тим, що він проходив строкову військову службу у Прикордонних військах СРСР, які підпорядковувались Комітету державної безпеки СРСР з 29 жовтня 1979 року у військовій частині НОМЕР_2 . Наказом начальника військової частини від 04 січня 1982 року його було направлено у відрядження до смт. Тахта-Базар Туркменської РСР до військової частини НОМЕР_1 , звідки його було направлено до Республіки Афганістан, де він знаходився в період з 07 січня по 19 січня 1982 року. Згідно архівної довідки від 25 липня 2012 року документи, які б підтвердили факт його перебування у Республіці Афганістан, знищені пожежею. Він неодноразово звертався із заявою про надання статусу учасника бойових дій, але йому було відмовлено в зв`язку з тим, що наявні документи не підтверджують його участь у бойових діях. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив встановити юридичний факт його участі у бойових діях на території Республіки Афганістан у складі військової частини НОМЕР_1 у період з 07 січня 1982 року по 19 січня 1982 року.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2017 року заяву ОСОБА_1 було задоволено. Встановлено факт участі ОСОБА_1 у бойових діях на території Республіки Афганістан у складі військової частини НОМЕР_1 з

07 січня по 19 січня 1982 року.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд виходив з того, що факт його участі у бойових діях на території Республіки Афганістан у складі військової частини НОМЕР_1 з 07 січня 1982 року по 19 січня 1982 року є доведеним та підтверджується архівною довідкою від 25 липня 2012 року, згідно якої наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 04 січня 1982 року рядові ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 вибули у відрядження до смт. Тахта-Базар Туркменської РСР, а також показами свідків ОСОБА_3 та

ОСОБА_4 , які знаходились у службовому відрядженні на території Республіки Афганістан разом з ОСОБА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.11.2017 року рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07.08.2017 року скасовано, заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Апеляційний суд, залишаючи заяву без розгляду, зокрема, виходив з того, що законодавством визначено спосіб встановлення факту прийняття участі у бойових діях. І такими повноваженнями наділені відповідні Комісії, які створюються при Мінобороні. Судом першої інстанції не було обґрунтовано неможливість встановлення позивачем такого статусу у визначений законодавством спосіб.

Постановою Верховного Суду від 18.07.2018 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року залишено без змін.

Позивач, не погоджуючись із рішенням Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Дніпропетровського обласного військового комісаріату, оформленого протоколом №5 від 20 липня 2016 року про відмову у визнанні його учасником бойових дій, звернувся до суду із цим позовом, зазначивши, що цим рішенням відповідача фактично створюються перешкоди у отриманні ним статусу учасника бойових дій у відповідності із пунктом 2 статті 6 Закону № 3551-ХІІ.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі - Закон).

Статтею 5 Закону встановлено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 6 Закону № 3551, учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Абзацом третім пункту 2 частини першої статті 6 Закону № 3551 передбачено, що Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди дій у них, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України 08 лютого 1994 року прийнято постанову «Про організаційнв заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою затверджено Перелік держав і періодів бойових дій на їх території, в якому зазначено Афганістан, як держава, на чиїй території з квітня 1978 року по грудень 1989 рік, мали місце бойові дії.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що позивач у період з 28 жовтня 1979 року по 10 лютого 1982 року проходив строкову військову службу.

Згідно довідки Центрального прикордонного архіву ФСБ РФ №21/59/Н-6968 від 21.03.2008 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 , водій роти забезпечення, знаходився у відрядженні у військовій частині НОМЕР_1 смт. Тахта-Базар Туркменської РСР з 4 січня 1982 року по 19 січня 1982 року. Підтвердити періоди участі в бойових діях на території Республіки Афганістан у 1982 році ОСОБА_1 стало обтяжливим, оскільки, документи військової частини НОМЕР_1 за 1980-1985 роки втрачено в результаті пожежі в частині.

Згідно архівної довідки № 21/59/В-14914 від 25.07.2012 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 4 січня 1982 року рядові ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 вибули у відрядження до смт. Тахта-Базар.

Наказом командира частини 2420 № 17 від 19 січня 1982 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 прибули із відрядження.

Військовослужбовці ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 знаходились у службовому відрядженні на території Республіки Афганістан в складі військової частини НОМЕР_1 смт. Тахта-Базар з 7 січня 1982 року по 19 січня 1982 року.

Відповідно до наказу МБ РФ від 02.05.1993 року № 0119 військова частина № НОМЕР_1 входить до переліку військових частин та підрозділів прикордонний військ КДБ СРСР, направлених для надання військової допомоги Республіці Афганістан.

З письмових пояснень свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які позивачем надавалися відповідачу разом із заявою про визнання статусу учасника бойових дій, вбачається, що зазначені особи підтверджували факт відрядження позивача до Республіки Афганістан в складі військової частини НОМЕР_1 в період з 7 січня 1982 року по 19 січня 1982 року.

Встановивши зазначені обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що надані суду докази, у своїй сукупності, дають підстави для висновку про участь позивача у бойових діях на території Республіки Афганістан в складі військової частини НОМЕР_1 в період з 7 січня 1982 року по 19 січня 1982 року.

Відносно аргументів відповідача про невідповідність відомостей про строки перебування ОСОБА_2 (який разом з позивачем виконували спеціальне завдання на території Республіки Афганістан) в складі військової частини НОМЕР_1 , що містять довідки Центрального прикордонного архіву ФСБ Росії від 21.03.2008р. №21/59/Н-6968 та від 21.06.2010р. №21/59/К-4847а, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Зі змісту Довідки №21/59/Н-6968 вбачається, що зазначений в ній строк перебування позивача в службовому відрядженні до військової частини НОМЕР_1 вказаний за датою відповідного наказу про відрядження, а закінчення терміну відрядження співпадає з зазначеним в Довідці №21/59/К-4847а. Крім цього відомості з Довідки №21/59/Н-6968 підтверджуються відомостями, що містить Довідка Центрального прикордонного архіву ФСБ РФ від 25.07.2012р. №21/59/В-14914, на яку посилався суд першої інстанції.

Щодо аргументів відповідача про незрозумілість підстав (належності до запиту) надання Довідки №21/59/Н-6968, слід зазначити те, що номер, який зазначено у запиті Нікопольського міського воєнкомату (від 18.07.2007р. №1/974) до Центрального Прикордонного архіву ФСБ Росії, співпадає з реєстраційним (вихідним) номером Довідки №21/59/Н-6968, що відповідно доводить її належність до відповіді на запит Нікопольського міського воєнкомату.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості оскаржуваного рішення відповідача.

При цьому слід звернути увагу на те, що у відповідності із Наказом Міноборони від 07.05.2015 року № 200 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 14 травня 2015 року за №531/26976), який був чинним на час виникнення спірних відносин та яким затверджено Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та Інструкції про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків Ветеран війни - учасник бойових дій, Комісія мала можливість (повноваження) прийняти до уваги пояснення свідків (не менше двох) у разі недостатності чи суперечності наданих заявником документів щодо його участі у бойових діях. Але у спірному випадку, не дивлячись на те, що такі пояснення двох свідків позивачем були надані, Комісією їх до уваги прийнято не було.

Отже, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для висновку щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції, в частині визнання протиправним та скасування рішення комісії Дніпропетровського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України відповідно до ст. 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, оформленого у вигляді протоколу № 5 від 20 липня 2016 року, яким було відмовлено ОСОБА_1 у визнанні його учасником бойових дій.

Визначаючи спосіб захисту порушено права, суд першої інстанції правильно виходив з того, що встановлення статусу учасника бойових дій відноситься до дискреційних повноважень спеціально уповноваженого на це державного органу, у зв`язку з чим суд, за наслідками розгляду спірних відносин, не може ухвалювати рішення про встановлення статусу учасника бойових дій, тим самим підміняти спеціально уповноважений на це державного органу.

Встановивши те, що прийняття рішень стосовно розгляду вказаних питань, врегульовано наказом Міністра оборони України від 14.01.2019р. №693/з, згідно яким розгляд документів осіб, Збройних Силах та Державної спеціальної служби транспорту, колишніх партизанів та підпільників покладається на комісію Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування вислуги років окремих періодів військової служби, суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав відповідача направити для розгляду документи ОСОБА_1 щодо визнання його учасником бойових дій - Міністерству оборони України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 у справі №160/5821/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 16.01.2020р.

Повне судове рішення складено 17.01.2020.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк