Справа № 140/3200/19
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року ЛуцькСправа № 140/3200/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - Головне управління ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо обмеження призначеної пенсії за вислугу років максимальним розміром; зобов`язання здійснити нарахування та виплату призначеної пенсії за вислугу років без обмеження її максимальним розміром; зобов`язання здійснити нарахування та виплату різниці між перерахованою та виплаченою пенсією за минулий час, починаючи з 06 вересня 2018 року.

В обґрунтування позову вказав, що з 06 вересня 2018 року йому призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка згідно з проведеним розрахунком (станом на 15 жовтня 2019 року) становить 20433,05 грн. Однак з урахуванням максимального розміру пенсії фактична сума виплати пенсії становить 15640,00 грн, що відповідає десяти прожитковим мінімумам, установленим для осіб, які втратили працездатність.

Позивач ОСОБА_1 вважає протиправними дії Головного управління ПФУ у Волинській області щодо обмеження розміру його пенсії та фактичну її виплату лише в розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а не у повному обсязі, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою було встановлено обмеження пенсій максимальним розміром.

З наведених підстав просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 20 листопада 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України).

У відзиві на позов (а.с.25-28) відповідач заперечив проти позовних вимог та вважає їх безпідставними. В обґрунтування цієї позиції вказав, що при розрахунку розміру пенсії позивачу керувався нормою статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка є чинною та неконституційною не визнавалась. На думку Головного управління ПФУ у Волинській області, частина сьома статті 43 вказаного Закону була відсутня з 20 грудня 2016 року у зв`язку з втратою чинності на підставі рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016. Однак відповідно до Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2017 року, статтю 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» знову доповнено частиною сьомою, яка є чинною та в редакції Закону від 31 серпня 2018 року містить положення, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Крім того, відповідач вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки про розмір пенсії ОСОБА_1 відомо з дати її призначення - 06 вересня 2018 року.

З наведених підстав просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року постановлено судовий розгляд даної адміністративної справи продовжити проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у межах строку розгляду справи, передбаченого частиною першою статті 258 КАС України, а ухвалою суду від 02 січня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання Головного управління ПФУ у Волинській області про зупинення провадження у справі (а.с.78, 86).

У відповіді на відзив (а.с.81-82) позивач заперечив доводи відзиву та зазначив, що у зв`язку з втратою чинності з 20 грудня 2016 року частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» внесені до неї зміни відповідно до Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про-внесення змін до деяких законодавчих актів України», що полягають у зміні слів і цифр (у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року замінено словами і цифрами по 31 грудня 2017 року ) є нереалізованими; протягом 2017 року стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, а у 2018 році будь-яких зміни до вказаної статті не вносилось. ОСОБА_1 вказав, що про порушення своїх прав діями відповідача дізнався після отримання розрахунку пенсії за вислугу років від 15 жовтня 2019 року. Крім того, відповідно до частини другої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення, осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. У даному випадку факт нарахування пенсії у повному розмірі, але виплати її з обмеженням максимальним розміром відповідачем не заперечується.

Заперечення на відповідь на відзив відповідач не подав.

Дослідивши письмові докази, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Відповідно до протоколу за пенсійною справою - (Міноборони) від 06 вересня 2018 року пенсію призначено з 06 вересня 2018 року у розмірі 70 відсотків грошового забезпечення; загальна сума призначеної пенсії разом з надбавками, підвищеннями становить 20405,05 грн, однак загальний розмір пенсії, який призначено щомісячно за справою, - 14350,00 грн (а.с.31).

18 жовтня 2018 року позивачу здійснено перерахунок пенсії у зв`язку з встановленням інвалідності, за наслідками якого загальна сума його пенсії з 01 листопада 2018 року становить 25488,16 грн, однак з урахуванням максимального розміру пенсії до виплати призначено 14350,00 грн (а.с.54). З матеріалів пенсійної справи позивача №, копії якої містяться у справі, видно, що пенсія позивачу неодноразово перераховувалась і в 2019 році та з урахуванням максимального розміру пенсії до виплати належало 15640,00 грн (а.с.61-62), що відповідає десяти прожитковим мінімумам, установлених для осіб, які втратили працездатність, згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік».

Не погоджуючись з діями Головного управління ПФУ у Волинській області щодо обмеження пенсії максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним Законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, є Закон України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ).

Зазначеним Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Законом України від 28 грудня 2007 року №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону №2262-XII, а саме статтю 43 доповнено новою частиною, згідно з якою максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зміну визнано неконституційною згідно з рішенням Конституційного Суду №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Відповідно до статті 43 Закону №2262-XII (в редакції Закону України від 08 липня 2011 року №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Законом України від 24 грудня 2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» частину сьому статті 43 Закону №2262-XII доповнено реченням такого змісту «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Свої висновки Конституційний Суд України обґрунтував тим, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262-XII, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Згідно з частиною другою статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, правовим наслідком прийняття Конституційним Судом України рішення від 20 грудня 2016 у справі №7-рп/2016, є втрата чинності із 20 грудня 2016 року частиною сьомою статті 43 Закону №2262-XII.

Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №1774-VIII) передбачено, що у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року» (пункт 10 вказаного Закону). Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №1774-VIII, встановлено, що цей Закон набирає чинності з 1 січня 2017 року.

Суд критично оцінює доводи відповідача з приводу того, що Законом №1774-VIII статтю 43 Закону №2262-XII знову доповнено частиною сьомою, яка на даний час є чинною, оскільки зміни, внесені Законом №1774-VIII, стосувалися другого речення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII. Відповідач при нарахуванні та перерахунку пенсії позивачу, починаючи із дня її призначення (з 06 вересня 2018 року), застосовує перше речення стаття 43 Закону №2262-XII, яке визнане Конституційним Судом України неконституційним з 20 грудня 2016 року. Водночас, втрата із 20 грудня 2016 року чинності частиною сьомою статті 43 Закону №2262-XII виключає можливість законодавчого органу України вносити зміни у норму, яка визнана неконституційною, оскільки після визнання неконституційною в цілому частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII така норма вважається «відсутньою» у тексті Закону. При цьому після прийняття Конституційним Судом України зазначеного вище рішення зміни до першого речення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII аналогічного змісту новими законами не вносились.

Отже, із 2017 року стаття 43 вказаного Закону не містила норм про обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Таким чином, внесені Законом №1774-VIII до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії) є нереалізованими та самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Такий висновок узгоджується з позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17, від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17 та від 12 березня 2019 року у справі №522/3049/17.

Відтак, аргументи відповідача про існування законних підстав для обмеження пенсії ОСОБА_1 не узгоджуються із нормативним регулюванням спірних правовідносин.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

На думку суду, відповідач не довів, що обмежуючи розмір пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, діяв відповідно до закону, обґрунтовано, добросовісно та розсудливо, пропорційно (зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Тому такі його дії є протиправними.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправними дій відповідача щодо обмеження призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років максимальним розміром підлягає задоволенню. Зважаючи на протиправність дій відповідача, що полягали у застосуванні обмеження максимальним розміром його пенсії при виплаті, підлягає задоволенню й похідна вимога щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату призначеної пенсії за вислугу років без обмеження її максимальним розміром, що матиме наслідком виплату різниці між перерахованою та виплаченою пенсією, починаючи з 06 вересня 2018 року.

Водночас, суд вважає за необхідне вказати, що не є обґрунтованим посилання Головного управління ПФУ у Волинській області на пропуск позивачем строку на звернення до суду з позовом з таких підстав.

На підставі аналізу положень частини другої статті 122 КАС України в системному зв`язку з положенням частини другої статті 55 Закону №2262-XII суд зазначає, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

При цьому суд зауважує, що факт отримання позивачем призначеної з 06 вересня 2018 року пенсії за вислугу років не може слугувати доказом обізнаності останнього про порушення його прав обмеженням призначеної пенсії максимальним розміром. Жодних доказів на підтвердження факту отримання позивачем повного розрахунку пенсії за вислугу років з дати її призначення (06 вересня 2018 року) відповідач суду не надав. Водночас, у матеріалах справи є лише виданий ОСОБА_1 та доданий ним до позовної заяви розрахунок пенсії станом на 15 жовтня 2019 року, засвідчений спеціалістом органу Пенсійного фонду (а.с.5); доводи позивача, що саме з цього часу йому відомо про встановлені обмеження його пенсії максимальним розміром, відповідач не спростував.

Відтак, суд задовольняє позов повністю.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору судом не вирішується, оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22 В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо обмеження максимальним розміром призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 06 вересня 2018 року нарахування та виплату пенсії за вислугу років без обмеження її максимальним розміром з урахуванням виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд

Суддя Ж.В. Каленюк