Справа № 440/4236/19
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2020 року м. ПолтаваСправа №440/4236/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Пуленко М.І.

та представників сторін:

від позивача Остапенко А.І.,

від відповідача Матірна Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_2 , до управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про визнання дій протиправними та стягнення матеріальної і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_3 (надалі позивач, ОСОБА_3 ), яка діє у власних інтересах та як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_2 (надалі ОСОБА_2 ), звернулася до суду з позовом до управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (надалі УДМСУ в Полтавській області, відповідач), Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області (надалі ГУДКС України у Полтавській області ), у якому просила:

визнати протиправними дії УДМС України в Полтавській області щодо оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм №FJ570184 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такі, що прийняті з порушенням вимог законодавства (не внесенням до заяви-анкети від 29.08.17 №6732714 відомостей про унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі, що призвело до повторного формування унікального номера запису у Реєстрі);

стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 37728,10 грн у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 20000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди;

стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 20000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, оформляючи паспорт громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм №FJ570184 на ім`я ОСОБА_2 діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений законодавством України.

Зазначає, що висновком відповідача №103/2019 від 11.03.2019 прийнятим за результатами проведення службової перевірки щодо підстав оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм №FJ570184 на ім`я ОСОБА_2 встановлені порушення головним спеціалістом Київського РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області вимог Порядку №152, а саме: не здійснення проведення необхідних перевірок для ідентифікації особи та передання персональних даних позивача до Державного центру персоналізації документів для виготовлення паспорта та автоматичне формування Унікального номера запису в Реєстрі за №474 та створення головним спеціалістом Київського РВ у м. Полтаві УДМС в Полтавській області Мірченко С.О. окремої персональної картки та заяви-анкети, в результаті чого на ім`я ОСОБА_4 , було сформовано другий УНЗР.

Вказує на те, що, внаслідок зазначених дій відповідача, неповнолітній син позивача був позбавлений можливості перетину державного кордону України, що порушило його законні права та інтереси.

Моральну шкоду обґрунтовує тим, що суб`єкт владних повноважень за наявності встановленого порушення співробітниками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 норм діючого законодавства не вчинив дій щодо повідомлення позивача про визнання недійсним паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Внаслідок протиправних дій та допущеною бездіяльністю працівниками УДМС України в Полтавській області спричинені матеріальні втрати понесені позивачем у сумі 37728,10 грн (вартість послуг туроператора та авіаквитків), неможливість реалізації запланованого виїзду за кордон для відпочинку та святкування дня народження дитини, адміністративне затримання на кордоні позивача ОСОБА_1 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_2 для складання протоколу та вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон працівниками Державної прикордонної служби, втраченим часом на марну поїздку до Києва і назад, а також, тривалістю перебування у аеропорту Бориспіль з малолітніми дітьми під час вчинення заходів працівниками ВІДІПС ВПС «Бориспіль-1» щодо складання протоколу, прийняття рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який не досяг 16-річного віку та вилучення паспорту.

2. Позиція відповідача.

2.12.19 до суду від УДМС України в Полтавській області надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з огляду на те, що позивачем під час подачі документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм №FJ570184 на ім`я ОСОБА_2 не зазначена інформація про наявність попередньо виданого паспортного документа для виїзду за кордон № НОМЕР_1 виданого 06.04.2016 та наявність унікального номеру запису в Єдиному державному демографічному реєстрі, що підтверджується заявою-анкетою поданою позивачам за №6732714 від 29.08.2017 /а.с. 87-91/.

ГУДКС України у Полтавській області відзив на позов до суду не надало.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.11.19 справу прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснити за правилами загального позовного провадження /а.с. 2-4/.

Протокольною ухвалою суду від 27.11.19 клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого засідання задоволено, відкладено підготовче засідання на 12:00 18.12.19 /а.с. 82-83/.

Протокольною ухвалою суду від 18.12.19 підготовче засідання у справі відкладено на 10:30 8.01.19 з огляду на залучення додаткових доказів до матеріалів справи та наданням можливості відповідачу Управлінню державної міграційної служби України в Полтавській області ознайомитись з останніми /а.с. 141-142/.

Під час підготовчого судового засідання 8.01.19 судом вирішені питання, зазначені у частині другій статті 180 Кодексу адміністративного судочинства України. Проте, представник відповідача не надала згоду на розгляд справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання. А тому, протокольною ухвалою суду від 08.01.20 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду на 13.01.20 /а.с. 164-165/.

У судовому засіданні 13.01.20 протокольною ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про залучення другого відповідача Державну казначейську службу України.

Представник позивача заперечував проти задоволення даного клопотання.

Аналіз положень статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави вважати, що неналежний відповідач замінюється за ініціативою суду за згодою позивача. В іншому випадку, суд з власної ініціативи має право залучити другого відповідача.

У судовому засіданні 13.01.20 представник відповідача заявив клопотання про залучення додаткових доказів, що не були залучені під час підготовчого розгляду справи. Вказане клопотання залишено судом без розгляду в порядку частини 2 статті 204 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки представником відповідача не обґрунтовано поважність причин неможливості подання таких доказів в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

У судовому засіданні 13.01.20 представник позивача позов підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав викладених у позові.

У судовому засіданні 13.01.20 представник відповідача наполягаючи на обставинах викладених у відзиві зосередила увагу суду на тому, що при подачі документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм №FJ570184 на ім`я ОСОБА_2 не зазначено інформацію про наявність УНЗР у її малолітнього сина ОСОБА_2 , що призвело до проведення службової перевірки за результатами якої внесена інформація до ІП «ФМ» Недійсні документи» ЄІАС УМП про визнання недійсним паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм №FJ570184 виданого 25.10.2017 органом видачі 5310 на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, представник відповідача посилалася на те, що позивачі при перетині кордону, після вчинення дій працівниками ВІДІПС ВПС «Бориспіль-1» щодо складання протоколу, прийняття рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який не досяг 16-річного віку та вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм №FJ570184 могли скористатися діючим (старим) паспортом громадянина України для виїзду за кордон від 6.04.2016 серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та виїхати за кордон придбавши нові квитки безпосередньо у аеропорту Бориспіль.

Також представник відповідача наполягала на тому, що законом не передбачено обов`язок повідомляти особу про визнання паспорта громадянина України для виїзду за кордон недійсним.

Представник ГУДКС України у Полтавській області у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань до суду не надав.

Згідно з частиною першою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

А відповідно до пункту 1 частини третьої цієї статті, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З урахуванням наведеного вище, суд визнав за можливе провести розгляд справи по суті за відсутності представника ГУДКС України у Полтавській області.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

1. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних відносин.

06.04.2016 позивач отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_2 , орган, що видав, 5310, дата закінчення строку дії 06.04.2020 /а.с. 25/.

29.08.2017 ОСОБА_3 звернулась до Київського районного відділу у м. Полтаві УДМС в Полтавській області з метою оформлення та отримання ОСОБА_2 паспорту громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм та надала необхідний пакет документів /а.с. 40/.

25.10.2017 ОСОБА_2 видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм №FJ570184, орган, що видав, 5310, дата закінчення строку дії 25.10.2021 /а.с. 29/.

Відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 13.09.19 №184/КО-13631 ОСОБА_2 протягом 2017-2019 років чотири рази перетинав державний кордон України користуючись паспортом громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм №FJ570184. Останній раз ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 перетинав державний кордон України користуючись вказаним паспортом 27 березня 2019 року /а.с.41/.

Протиправність дій та бездіяльність посадових осіб УДМС України в полтавській області встановлена Висновком за результатами службової перевірки щодо підстав оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм №FJ570184 на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , №103/2019 затвердженого т.в.о. директора департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України М.С. Гарником від 11 березня 2019 року /а.с. 94/.

Так, у Висновку встановлено, що у порушення вимог Порядку № 152, не здійснивши ідентифікацію особи 9.06.2017 без проведення необхідних перевірок, головним спеціалістом Київського РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області Липенко А.М. персональні дані заявника передані до Державного центру персоналізації документів для виготовлення паспорта та автоматично сформований унікальний номер запису в Реєстрі № 474 /абзац 9 а.с. 94 зворот/.

Крім того, вказаний Висновок містить відомості, що для перевірки співпадіння даних, працівники Київського РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області, використовуючи в інтерфейсі заяви-анкети функцію «Перегляд» повинні були здійснити перевірку наявності або відсутності заяв-анкет в іншому підрозділі на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо на оформлені одна і та сама особа, то обираючи функцію «Оформити», після створення, заява-анкета буде прикріплена до вже існуючої персональної картки і в такому випадку дані особи та УНЗР заповнюються автоматично з попередньої заяви-анкети.

В реєстрі вже існувала особова карта та заява-анкета на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак Головним спеціалістом Київського РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області Мірченко С.О. створено окрема персональна картка та заява-анкета як для «Інша особа», в результаті чого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 сформовано другий УНЗР 474 /а.с. 95/.

У судовому засіданні 13.01.2020 судом встановлено та не заперечувалось представниками сторін, що ані Висновок №103/2019 від 11 березня 2019 року, ні відомості про внесення інформації до ІП «ФМ» Недійсні документи» ЄІАС УМП про визнання недійсним паспорту громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм №FJ570184 позивачу не направлялись.

Жодних дій щодо повідомлення позивача про порушення встановлені за результатами службової перевірки з боку посадових осіб РВ УДМС України в Полтавській області та як наслідок визнання недійсним паспорта ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідачем не вживалося.

26 липня 2019 року заступником начальника відділу-начальником відділу 3-го ВІДІПС ВПС «Бориспіль-1» капітаном Поворозніком Артемом В`ячеславовичем у присутності понятих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складено протокол про вилучення (затримання) документа /а.с. 31/.

Рішенням про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який не досяг 16-річного віку від 26 липня 2019 року відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України, який не досяг 16-річного віку ОСОБА_9 року народження /а.с. 30/.

Вартість нереалізованої позивачем та її дітьми путівки до міста Бодрум, Турецька Республіка разом з додатково понесеними витратами становить 37728,10 грн з урахуванням суми, компенсованої туристичним оператором (3621,90 грн). Викладене підтверджується розрахунком суми матеріальної шкоди /а.с. 20/, Договором на туристичне обслуговування № 22/07 від 22.07.2019 /а.с. 43-55/, витягом з Генерального договору № G04/15 добровільного комплексного страхування подорожуючих за межами України від 22.04.2015 /а.с.56/, туристичними ваучерами №3885693 /а.с.65/, посадковими талонами на літак /а.с.66/, квитками на літак /а.с.67-69/ та квитанцією до прибуткового касового ордеру №15 від 23.07.2019 /а.с. 70/.

2. Докази, відхилені судом та мотиви їх відхилення.

Обґрунтовуючи правомірність дій посадових осіб УДМС України в Полтавській області представник відповідача посилалася на заяви-анкети від 31.03.2016 та 29.08.2017 р.р. зазначивши, що вказані анкети не містять УНЗР /а.с. 109, 110/. З позиції представника відповідача, дані анкети надавалися на підпис батькам малолітнього ОСОБА_2 , що начебто свідчить про згоду останніх з викладеною у них інформацією, а відповідно і номером УНЗР, який у зазначених заявах-анкетах на момент підписання батьками відсутній.

Дослідивши заяви-анкети у судовому засіданні 13.01.2020 суд не погоджується з висновком представника відповідача про те, що вказані докази свідчать про обов`язок батьків ОСОБА_2 перевіряти правильність внесення УНЗР при оформленні паспорту громадянина України для виїзду за кордон. Так, заява-анкета містить графу «підпис особи» на лицьовій стороні. Вказаний підпис є свідченням надання згоди на отримання відцифрованих відбитків рук особи та внесення до безконтактного електронного носія відповідно до Порядку, про що вказано з лівого боку документа /а.с. 109, 110/ Зворот анкети, зазвичай, містить відомості про повідомлення про присвоєння УНЗР, а обов`язок перевіряти такий УНЗР та правильність його внесення покладено на посадових осіб органу, про що свідчить типова графа у заяві-анкеті на звороті із зазначенням підпису уповноваженої особи /а.с. 173 - зворот/.

Так, внесення персональних даних громадянина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в підсистему «Оформлення документів, що підтверджують громадянство України» ЄІАС УМП Єдиного державного демографічного реєстру здійснено 29.08.2017 головним спеціалістом Київського РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області Мірченко С.О., а на заяві-анкеті міститься відмітка про те, що перевірку за обліками здійснювала головний спеціаліст Київського РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області Липенко А.М. Вищевказане підтверджується матеріалами службової перевірки результати якої викладено у Висновку /абзац 7-8, а.с. 94 зворот/.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Констиитуцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру оформленням, видачею, обміном, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням паспорту громадянина України регулюються Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі Закон).

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону, розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до п.п. 28, 34 Положення про Державну міграційну службу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 360, одними з основних завдань ДМС є, зокрема, забезпечення створення, удосконалення, розвиток, супроводження та підтримку функціонування Єдиного державного демографічного реєстру, Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами, Національної системи біометричної верифікації та ідентифікації громадян України, іноземців та осіб без громадянства, розпорядником яких є ДМС, а також здійснює заходи із захисту інформації в них; оформлення, видача, обмін, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення документів з безконтактним електронним носієм.

Згідно ч. 7 Положення про Державну міграційну службу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 360, ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону, Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону, внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних".

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Розпорядник Реєстру в межах повноважень, визначених цим Законом, та виключно для цілей ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів має право отримувати інформацію з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, в обсязі інформації про особу, встановленому частиною першою статті 7 цього Закону. Розпорядник Реєстру в межах повноважень, визначених цим Законом та Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", має право отримувати інформацію з реєстрів територіальних громад. Доступ до інформації здійснюється з дотриманням вимог Закону України "Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах".

Згідно з частиною 3 статті 10 Закону, для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.

Частиною 5 передбачено, що у внесенні інформації до Реєстру може бути відмовлено, якщо: внесення інформації не передбачено цим Законом; у заявника відсутні необхідні документи, що підтверджують інформацію, яка вноситься до Реєстру; під час перевірки інформації виявлено її недостовірність; заявник згідно із законом не має права вимагати внесення відповідної інформації.

Оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон здійснюється в Україні розпорядником Реєстру, а за кордоном - ЗДУ. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон здійснюються розпорядником Реєстру та ЗДУ, а також уповноваженими суб`єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону.

Механізм оформлення, видачі, обміну паспорту громадянина України для виїзду за кордон регулюється Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №152 від 7.04.2014 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2016 р. N 1001), (далі Порядок №152).

Відповідно до пункту 19 Порядку, документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон в Україні подаються до центрів надання адміністративних послуг, державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, і його відокремлених підрозділів (далі - уповноважені суб`єкти), територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС.

Документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон подаються особою або її законним представником/уповноваженою особою (далі - заявники) до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта за місцем звернення.

Згідно пункту 13 та 14 Порядку, для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується МВС.

До заяви-анкети вноситься така інформація про особу, на ім`я якої оформляється паспорт для виїзду за кордон: прізвище, власне ім`я та по батькові (далі - ім`я); дата народження; місце народження (держава, область, район/місто, селище/село); стать; дата та підстави набуття громадянства; унікальний номер запису в Реєстрі (у разі наявності); відцифрований образ обличчя особи; відцифрований підпис особи (крім осіб, які в установленому законом порядку визнані недієздатними, та осіб, які не досягли 14-річного віку). Підпис осіб з фізичними вадами вноситься за їх бажанням. Підпис осіб, які не можуть пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, - вноситься із застосуванням засобів Реєстру шляхом сканування; відомості про отримання відцифрованих відбитків пальців рук (відцифровані відбитки пальців рук особи не отримуються до досягнення нею 12-річного віку та у разі, коли особа не може пересуватися самостійно у зв`язку із тривалим розладом здоров`я та потребує термінового лікування за кордоном, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку); місце проживання із зазначенням адреси (держава, область, район/місто, селище/село, вулиця, номер будинку, корпусу, квартири); номер контактного телефону заявника та/або адреса електронної пошти; реквізити документа, на підставі якого оформлюється паспорт для виїзду за кордон; відомості про законного представника особи (ім`я, дата народження, реквізити документа, що посвідчує особу, та документа, що підтверджує його повноваження); відомості про сплату адміністративного збору (консульського збору) або про звільнення від його сплати; дата заповнення заяви-анкети.

Інформація про особу вноситься до заяви-анкети посадовою особою органу з використанням відомчої інформації системи ДМС (ЄІАС УМП ДМС України) відповідно до вимог п.п. 12,14 Порядку № 302 Про оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України затвердженого Постановою КМУ від 25 березня 2015 року (далі Порядок №302).

Згідно з вимогами пункту 24 Порядку №302 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від заявника перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених у пунктах 35, 46 і 69 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства.

У разі виявлення факту подання не всіх необхідних документів або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган ДМС/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформує заявника про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням заявника відмова надається в письмовому вигляді.

ОЦІНКА СУДОМ ОБСТАВИН СПРАВИ

У даній справі спірним є питання протиправності дій відповідача щодо оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм №FJ570184 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 29.08.2017 позивач звернулася, як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Київського районного відділу у м. Полтаві Управління державної міграційної служби України в Полтавській області за оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм. Для оформлення вказаного документу працівником відповідача сформовано заяву-анкету в яку вносилися дані про малолітню особу ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 98/.

Для оформлення на ім`я ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм позивачем додано такі документи: паспорт громадянина Україна серії НОМЕР_3 , виданий 09.12.2003 Октябрським РВ ПМУ України Полтавської області на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане 05.08.2005 Октябрським ВДРАЦС Полтавського МУЮ на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; квитанцію про сплату адміністративного збору за оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон у строк 20 робочих днів.

Твердження представника відповідача про те, що позивачем при подачі документів для оформлення паспорту для виїзду за кордон не надана інформація про наявність попередньо виданого паспортного документу та наявність унікального номеру запису в Єдиному державному демографічному реєстрі не відповідають дійсності, та не підтверджуються документально. Крім того, у відповідності до вимог п. 24 Порядку № 320 обов`язок щодо перевірки повноти та правильності поданих документів покладається не на громадян, а на суб`єкта владних повноважень, яким у даному випадку є співробітник Київського РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області.

Ані під час підготовчого провадження, ні під час розгляду справи по суті представником відповідача не надано належних та допустимих доказів, що спростували б вищевикладені обставини.

Крім викладено, пунктом 16 Порядку передбачено право ДМС отримувати інформацію про особу з інших джерел. А пунктом 24 Порядку встановлено, що працівник територіального органу, територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від заявника перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених у пунктах 35, 46 і 69 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства.

У разі виявлення факту подання не всіх необхідних документів або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган ДМС/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформує заявника про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням заявника відмова надається в письмовому вигляді.

Крім того, вина працівників УДМС України в Полтавській області підтверджується Висновком №103/2019 від 11.03.2019, складеним за результатами проведення службової перевірки щодо підстав оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм №FJ570184 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Вирішуючи питання про наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправним діянням та заподіяною шкодою суд враховує поведінку органу суб`єкта владних повноважень. Так, відповідач за наявності документально підтвердженої вини своїх працівників, встановленої Висновком службового розслідування №103/2019, навіть не вдався до спроби повідомити позивача про негативні наслідки, що виразилися у визнанні недійсним та затриманні паспорта, яким ОСОБА_6 безперешкодно користувався майже три роки поспіль /а.с.41/.

Надавши пояснення з цього приводу, представник відповідача в судовому засідання 13.01.2020 наполягала на тому, що орган не повинен повідомляти осіб у разі допущення помилок своїх працівників. Суд не погоджується з такою позицією представника УДМС України в Полтавській області з огляду на таке.

Дослідивши залучені представниками сторін докази в їх сукупності суд встановив, що вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 37728,10 грн підтверджено документально у повному обсязі. Заперечень щодо доказової бази, якою підтверджується сума понесених позивачем матеріальних збитків заподіяних у наслідок протиправних дій працівників РВ УДМС України в Полтавській області, відповідачем не надано.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.03.19 у справі №920/715/17 зазначила, що особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом /пункт 5.28/.

Таким чином, завдану позивачу матеріальну шкоду належить стягнути з Державного бюджету України.

Вирішуючи питання обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди судом застосовуються положення статті 56 Конституції України, якими гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд виходить з такого. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У судовому засіданні 13.01.2020 представник позивача обґрунтовуючи розмір заявленої суми моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню співвідніс таку суму з розміром понесених позивачем матеріальних збитків, що становить майже 40000 грн.

Суд, з урахуванням сукупності обставин справи та негативних наслідків, що спричинені протиправною поведінкою державного органу, ставленням суб`єкта владних повноважень до ситуації, що склалася внаслідок порушення процедури оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_2 , повністю погоджується із розміром заявленої моральної шкоди, що належить стягнути з відповідача - УДМС України в Полтавській області.

Так, внаслідок протиправних дій працівників РВ УДМС України в Полтавській області позивач зазнала такі негативні наслідки: втратила час на подорож з Полтави до аеропорту Бориспіль; позбавлена можливості відсвяткувати день народження малолітнього, на той час, сина ОСОБА_2 за кордоном у місті Бодрум, Турецька Республіка; затримана працівниками Держприкордонслужби для складання протоколу із затримання та вилучення паспорта малолітнього сина; замість відпустки позивач була вимушена з двома малолітніми дітьми повернутися до міста Полтави.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 27.11.19 у справі №750/6330/17, неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Виходячи із загальних засад доказування, у ході розгляду цієї справи позивачем повністю доведено, які саме дії (бездіяльність) спричинили страждання та розчарування, яку саме шкоду вони заподіяли, її розмір та причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями та негативними шаслідками.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

У постанові від 15.08.2019 у справі № 823/782/16 Верховний Суд зробив висновок, що відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду, а також зважаючи на приписи частини першої статті 1167 ЦК України якими встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, суд вважає за необхідне стягнути моральну шкоду безпосередньо з органу, яким її завдано, тобто з управління ДМС України в Полтавській області, а не з державного бюджету, як просить позивач.

Крім викладеного, суд враховує, що винні у заподіянні матеріальної та моральної шкоди працівників відповідача - УДМС України в Полтавській області встановлені за результатами службового розслідування (Висновк №103/2009 від 11.03.19) і відповідач має право звернутися до винних осіб у порядку регресу з вимогами про відшкодування понесених витрат внаслідок протиправних дій останніх.

А тому, вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн та на користь ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 у розмірі 20000,00 грн необхідно задовольнити частково, з урахуванням положень статті 1167 ЦК України, яка є спеціальною у даних правовідносинах і яка передбачає стягнення моральної шкоди саме з винної особи.

Зважаючи на встановлені у ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1545,70 грн, що підтверджено квитанцією від 1.10.19 №1305. Сплачену суму судового збору зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України, що підтверджено випискою.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Разом з цим, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

А відповідно до частини першої наведеної статті, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Зважаючи на те, що передумовою для виникнення спору є протиправні дії відповідача, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань УДМС України в Полтавській області на користь позивача понесені останнім судові витрати повністю.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_2 , до управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про визнання дій протиправними та стягнення матеріальної і моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Державної міграційної служби України в Полтавській області щодо оформлення паспорта громадянина України для виїзду закордон з безконтактним електронним носієм №FJ570184 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з порушенням вимог законодавства, а саме - не внесенням до заяви-анкети від 29 серпня 2017 року №6732714 відомостей про унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі, що призвело до повторного формування унікального номера запису у Реєстрі.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_2 , кошти на відшкодування матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями органу державної влади, у розмірі 37728,10 грн (тридцять сім тисяч сімсот двадцять вісім гривень десять копійок).

Стягнути з управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органу державної влади, у розмірі 20000,00 грн (двадцять тисяч гривень).

Стягнути з управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 , яка діє як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_2 , кошти на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органу державної влади, у розмірі 20000,00 грн (двадцять тисяч гривень).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_2 , судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1545,70 грн (одна тисяча п`ятсот сорок п`ять гривень сімдесят копійок).

Стягувач - ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ).

Стягувач - ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ; АДРЕСА_1 ).

Боржник - управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (; вул. Пушкіна, 63, м. Полтава, Полтавська область, 36039).

Рішення набирає законної сили відповідно до положень статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, визначені статтями 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 17 січня 2020 року.

Суддя О.О. Кукоба