Справа № 160/7765/19
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року Справа № 160/7765/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Н.В.
12 серпня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерні Світлотехнічні Технології» (далі - ТОВ ««Інженерні Світлотехнічні Технології», позивач) до Київської міської митниці ДФС, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 червня 2018 року між ТОВ ««Інженерні Світлотехнічні Технології» (покупець) та іноземною компанією DERNEK GROUP CO. LTD (адреса: Xiang Shan Industrial Zone, Xiang Shan Middle Road. No: 38 С Block, Dalang, Dongguan, Guangdong, China, постачальник) укладено зовнішньоекономічний договір поставки № 301. За умовами даного договору поставки (з урахуванням змісту додаткової угоди № 1 від 07.09.2018 р., якою договір поставки доповнено пунктом п. 4.5, а також додаткової угоди № 2 від 18.09.2018 р., якою викладено у новій редакції п. 2.4 Договору поставки). У травні-червні 2019 року за наведеним договором поставки на адресу покупця надійшли товари торговельних марок Lezard, Lemanso, Luxel, Wega (для всіх: країна виробництва CN (Китайська Народна Республіка):
- на суму 15 513, 14 USD (доларів США) по електронній митній декларації UA100030/2019/403194 від 29.05.2019, відповідно до Proforma-Invoice № 54 від 15.04.2019, Invoice № 54 від 15.04.2019, та інших документів, які позивач подав відповідачу разом з декларацією з метою здійснення митного оформлення товару;
- на суму 37 305, 00 USD (доларів США) по електронній митній декларації UA100030/2019/403239 від 30.05.2019, відповідно до Proforma-Invoice № 53 від 12.04.2019, Invoice № 53 від 12.04.2019, та інших документів, які позивач подав відповідачу разом з декларацією з метою здійснення митного оформлення товару;
- на суму 31 910, 50 USD (доларів США) по електронній митній декларації UA100030/2019/403307 від 31.05.2019, відповідно до Proforma-Invoice № 55 від 24.04.2019, Invoice № 55 від 24.04.2019, та інших документів, які позивач подав відповідачу разом з декларацією з метою здійснення митного оформлення товару;
- на суму 32 934, 00 USD (доларів США) по електронній митній декларації UA100030/2019/403501 від 04.06.2019, відповідно до Proforma-Invoice № 56 від 24.04.2019, Invoice № 56 від 24.04.2019, та інших документів, які позивач подав відповідачу разом з декларацією з метою здійснення митного оформлення товару. Відповідно до ЕМД вартість товару визначена декларантом за основним методом - ціною договору.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі №160/7765/19 за вищезазначеним позовом, ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Дніпропетровській окружний адміністративний суд ухвалою від 09 вересня 2019 року у справі №160/7765/19 відмовив представнику Київської міської митниці ДФС у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції під час судового засідання призначеного на 12 вересня 2019 року.
29 вересня 2019 року до суду надійшов від представника Київської міської митниці ДФС відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується з вимогами позивача та вважає, що для задоволення позову не має підстав. В обґрунтування такої позиції повідомив наступне. До митного поста «Західний» в травні-червні 2019 року ТОВ «Інженерні Світлотехнічні Технології» було подано чотири митні декларації типу «ІМ/40/ДЕ». При проведенні митного оформлення за МД UA100030/2019/403194, UA100030/2019/403239, UA100030/2019/403307, UA100030/2019/403501 Автоматизованою системою аналізу управління ризиками сформовано декілька критеріїв ризику по даній МД за кодами, зокрема:
- «105-2» контроль правильності визначення митної вартості товарів;
- «106-2» витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів;
- «117-2» здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів із залученням спеціалізованого підрозділу митниці ДФС для перевірки числового значення заявленої митної вартості, що стало підставою для більш ретельного та поглибленого вивчення поданих декларантом документів. За результатами розгляду поданих разом з митними деклараціями документів встановлено, що документи, які подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Декларантом не надано додаткових документів, про що було зазначено в електронному повідомлені до митниці. Разом з тим, митним органом проведеного порівняння рівня заявленої митної вартості з рівнями митної вартості ідентичних, подібних (аналогічних) товарів та з довідковою інформацією, та встановлено заниження заявленого рівня митної вартості, що суперечить поняттю дійсної вартості товару у розумінні статті VІІ Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ 1947). За результатами проведеного порівняння встановлено, що у органу державної фіскальної служби наявна інформація щодо рівня митної вартості подібних (аналогічних) товарів за вищими рівнями митної вартості. У зв`язку із зазначеним, відповідачем здійснено коригування митної вартості товарів із послідовним визначенням методів митної вартості.
17 жовтня 2019 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій підтримано аналогічну правову позицію викладену в позовній заяві та зазначено, зокрема, що доводи відповідача, викладені у запереченнях, є хибними та такими, що виходять поза межі правового поля, і підлягають відхиленню, ґрунтуються на виключно на суто суб`єктивних власних припущеннях, які не є достатньо підтвердженими документально. Окрім того, позивач зауважив, що спрацювання АСАУР, ще не свідчить про наявність порушень, а лише про необхідність додаткової перевірки для підтвердження або спростування такої можливості. Таким чином, сприйняття даної системи як інструменту припинення чи заборони ризикових транзакцій не відповідає цілям її застосування, визначеним частиною 3 ст. 361 Митного кодексу України. Ціна товару, яка вказана в інвойсах, вже включає в себе і витрати на транспортування, витрати на страхування, вартість упаковки відповідно до п.3.8 договору поставки. При цьому, у поданих позивачем документах відсутні будь-які розбіжності, ознаки підробки або відомості, які б не підтверджували числові значення складових митної вартості товарів. Отже, позивачем виконані приписи ст. 53 МК України і надання відповідачу достовірних відомостей про визначення митної вартості, які ґрунтуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Дніпропетровській окружний адміністративний суд ухвалою від 31 жовтня 2019 року у справі №160/7765/19 закрив підготовче провадження та призначив справу № 160/7765/19 до судового розгляду по суті.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року у справі №160/7765/19 було задоволено заяву представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
14 листопада 2019 року представником позивача до суду були надані додаткові пояснення до матеріалів справи, та долучено рішення Третього апеляційного адміністративного суду, викладені у постановах по адміністративним справам: № 160/1992/19, № 160/1329/19, № 160/3795/19, № 160/4302/19, № 160/2530/19, № 160/1965/19, у яких брали участь одній й ти самі особи, за ідентичним предметом та підставами адміністративного позову, з ідентичним складом документів, а по справі № 160/3795/19 навіть в межах одного й того ж зовнішньоекономічного договору поставки, що й у даній справі.
Представник позивача у судове засідання призначене на 14 листопада 2019 року не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, також представником позивача було подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними документами, у зв`язку із неможливістю прибути у судове засідання.
Представник відповідача про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Відповідно до ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, то суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи клопотання представника позивача та у зв`язку із відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
4 червня 2018 року між Позивачем (далі по тексту - Покупець) та іноземною компанією DERNEK GROUP CO., LTD (Xiang Shan Industrial Zone, Xiang Shan Middle Road. No:38 C Block, Dalang, Dongguan, Guangdong, China, далі по тексту - Постачальник) укладено зовнішньоекономічний Договір поставки № 301.
За умовами даного Договору поставки (з урахуванням змісту додаткової угоди №1 від 07.09.2018р., якою Договір доповнено новим пунктом п.4.5, а також додаткової угоди №2 від 18.09.2018р., якою викладено у новій редакції п.2.4 Договору):
п.2.1 - Покупець замовляє, а Постачальник, який є виробником товарів TM Lezard, Lux-ray, Lexman постачає товар на умовах цього Договору,
п.2.2 - назва товару, кількість і ціна зазначаються у рахунках на кожну партію товару відповідно,
п.2.4 (в новій редакції, викладеній у додатковій угоді №2 від 18.09.2018р.) - Товари торговельних марок Lezard, Lux-ray, Lexman виробляються на потужностях фабрики Дунгуань Лезард Електрікал Ko, Лтд,
п.2.5 - в рамках цього Договору Постачальник також постачає товар невласного виробництва,
п. 3.1 - загальна сума Договору складається з суми усіх рахунків за цим Договором,
п. 3.2 - валютою Договору є долар США,
п.3.3 - валютами платежу за цим Договором є долар США і/або Євро,
п.3.6 - оплата товару Покупцем за Договором здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця,
п.3.8 - в ціну товару включені вартість тари та упаковки,
п.4.1 - поставка товару буде здійснюватися партіями, які узгоджуються з Покупцем на умовах FOB-Китай (Incoterms 2010),
п.4.2 - Вантажовідправником за дійсним Договором може виступати третя сторона,
п.4.5 (в редакції, викладеній у додатковій угоді №1 від 07.09.2018р.) - умови поставки можуть бути змінені за згодою Сторін та вказуються у рахунках-фактурах на відповідну партію товару.
З договору вбачається, що, укладаючи даний договір, сторони передбачили можливість зміни умов поставки за згодою сторін шляхом їх визначення у рахунках-фактурах на відповідну партію товару.
У травні-червні 2019 року за наведеним договором поставки на адресу покупця надійшли товари торговельних марок Lezard, Lemanso, Luxel, Wega (для всіх: країна виробництва CN (Китайська Народна Республіка):
- на суму 15 513, 14 USD (доларів США) по електронній митній декларації UA100030/2019/403194 від 29.05.2019, відповідно до Proforma-Invoice № 54 від 15.04.2019, Invoice № 54 від 15.04.2019, та інших документів, які позивач подав відповідачу разом з декларацією з метою здійснення митного оформлення товару;
- на суму 37 305, 00 USD (доларів США) по електронній митній декларації UA100030/2019/403239 від 30.05.2019, відповідно до Proforma-Invoice № 53 від 12.04.2019, Invoice № 53 від 12.04.2019, та інших документів, які позивач подав відповідачу разом з декларацією з метою здійснення митного оформлення товару;
- на суму 31 910, 50 USD (доларів США) по електронній митній декларації UA100030/2019/403307 від 31.05.2019, відповідно до Proforma-Invoice № 55 від 24.04.2019, Invoice № 55 від 24.04.2019, та інших документів, які позивач подав відповідачу разом з декларацією з метою здійснення митного оформлення товару;
- на суму 32 934, 00 USD (доларів США) по електронній митній декларації UA100030/2019/403501 від 04.06.2019, відповідно до Proforma-Invoice № 56 від 24.04.2019, Invoice № 56 від 24.04.2019, та інших документів, які позивач подав відповідачу разом з декларацією з метою здійснення митного оформлення товару.
До митного поста "Західний" в травні-червні 2019 року ТОВ ««Інженерні Світлотехнічні Технології» було подано чотири митні декларації типу "ІМ/40/ДЕ", а саме: UA100030/2019/403194, UA100030/2019/403239, UA100030/2019/403307, UA100030/2019/403501.
Відповідно до наведених ЕМД вартість товару визначена декларантом (позивачем) за основним методом - а саме, за ціною, що передбачена Договором поставки.
На підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, разом з кожною із зазначених декларацій позивачем надано митному органу документи, що перелічені у графі 44 кожної з ЕМД і посвідчують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, а саме: пакувальні листи, рахунки-проформи, рахунки-фактури (інвойси), коносаменти, автотранспортні накладні, документи про походження товару, банківський платіжний документ, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією (висновки експерта Дніпропетровської ТПП № ГО-1253 від 29.05.2019, № ГО-1272 від 31.05.2019, № ГО-1263 від 30.05.2019, № ГО-1282 від 04.06.2019), комерційна пропозиція, страховий поліс, зовнішньоекономічні договір поставки, доповнення до зовнішньоекономічного договору, додаткові угоди до зовнішньоекономічних договорів.
Київською міською митницею ДФС при проведені митного оформлення за МД автоматизованою системою аналізу та управління ризиками сформовано декілька критеріїв ризику по МД за кодами, зокрема:
- « 105-2» контроль правильності визначення митної вартості товарів;
-« 106-2» «витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів»
-« 117-2» «здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів із залученням спеціалізованого підрозділу митниці ДФС для перевірки числового значення заявленої митної вартості»
На етапі перевірки митних декларацій, відповідач повідомив позивача про відмову у митному оформлені (випуску) товарів, а також про виникнення необхідності надання додаткових документів, а саме:
Для підтвердження заявленої митної вартості товару декларанту було запропоновано надати документи відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України та додаткові документи відповідно до частини 3 статті 53 Кодексу з зазначенням переліку документів в електронному повідомленні, надісланому декларанту:
1) страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;
2) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається - контракт між компаніями DERNEK GROUP СО. LTD та DONGGUAN LEZARD ELECTRICAL CO. LTD;
3) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі І здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом) - рахунок компанії DONGGUAN LEZARD ELECTRICAL CO. LTD;
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листа) виробника товару - компанії DONGGUAN LEZARD ELECTRICAL CO. LTD;
7) копію митної декларації країни відправлення.
Відповідно до положень частини 6 статті 53 МКУ за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документа для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Проте, позивачем 13.05.2019 року, 29.05.2019 року, 31.05.2019 року, 04.06.2019 року було надіслано повідомлення про відсутність можливості надання інших додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості за МД.
Перевіривши подані документи, відповідач встановив наявність наступних розбіжностей: декларантом не надано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки CIF витрат, пов`язаних з транспортуванням та страхуванням товарів до названого порту призначення, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Задля випуску придбаного товару у вільний обіг, відповідно до ч.7 ст. 55 МКУ позивач звернувся до Київської міської митниці ДФС з письмовими заявами по кожній з поставок та надав митному органу відповідну гарантію по кожній з поставок у вигляді грошової застави, згідно розділу Х Митного кодексу України з певним строком дії кожного з них, який не перевищує 90 календарних днів з дня випуску товарів.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 5 ст. 382 Господарського кодексу України права та обов`язки сторін зовнішньоекономічного договору (контракту) визначаються правом місця його укладення, якщо сторони не погодили інше. Порядок визначення права, яке має застосовуватися до договору (контракту) у разі недосягнення згоди сторін стосовно вказаного порядку, встановлюється законом про зовнішньоекономічну діяльність.
За загальним правилом, передбаченим нормами ст.692 Цивільного Кодексу України, оплата товару за договором передбачена після передання товару чи товаророзпорядчих документів.
Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного Кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), то покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. А якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного Кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 7 Митного кодексу України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (п. 24 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України).
Відповідно ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 вказаної статті також передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою , контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний та авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України.
Приписами статті 337 Митного кодексу України передбачено, що перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення: формато-логічного контролю; контролю співставлення; контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості, під якою, відповідно до статті VІІ ГАТТ 1994 року, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах повної конкуренції.
Примітками до п. 2 статті VІІ «Оцінка товару для митних цілей» ГАТТ (1947) визначено, що сумісним зі статтею VІІ було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.
Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України - контроль заявленої декларантом митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 2 статті 55 Митного кодексу України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. ч. 2, 3 ст. 57 Митного кодексу України).
При цьому, у відповідності до ч. 6 ст. 57 Митного кодексу України - кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до п. 4 ст. 57 Митного кодексу України у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України.
При цьому, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу. Під час консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Згідно із приписами ч. 8 ст. 57 Митного кодексу України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Відповідно до ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Аналіз положень частини 3 статті 53, частин 1, 2 та 5 статті 54, статті 58 Митного кодексу України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.
Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.
Як вже було зазначено судом, змістом рішень про коригування митної вартості товарів, відповідач вказав, що декларантом було надіслано повідомлення про відмову у подачі додаткових документів, не виконано вимоги щодо надання документів, зазначених у частинах 2 та 3 статті МКУ, не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки СІF-Odessa витрат пов`язаних з транспортуванням та страхуванням товарів до названого порту призначення, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Так, відповідно до змісту п. 2.2 договору: назва товару, кількість і ціна зазначаються у рахунках на кожну партію товару відповідно, п.3.1 договору: загальна сума договору складається з суми усіх рахунків за цим договором, а п. 3.5 договору визначає, що товар, який придбано покупцем згідно з договором передається на реалізацію на території України з кінцевим строком оплати до кінця дії дійсного договору. При цьому, рахунок-фактура (комерційний інвойс) - односторонній документ, який складає особа, на користь якої має здійснюватись платіж, тобто умови оплати товару не стосуються складових ціни товару, а в інвойсах вказано конкретний договір поставки.
Відповідно до Інкотермс-2010 CIF Термін "вартість, страхування та фрахт", що визначені і погодженні сторонами в Інвойсах означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження.
Продавець зобов`язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, проте, ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, спричинені подіями, що виникають після здійснення поставки, переходять з продавця на покупця. Однак за умовами терміна CIF на продавця покладається також обов`язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення.
Отже, продавець зобов`язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески. Покупець повинен мати на увазі, що за умовами терміна CIF від продавця вимагається забезпечення страхування лише з мінімальним покриттям. У випадку, якщо покупець бажає мати страхування з більшим покриттям, він повинен або прямо та недвозначно домовитися про це з продавцем, або самостійно вжити заходів до забезпечення додаткового страхування.
Термін CIF зобов`язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту.
Отже, погоджуючи саме обрані умови CIF сторони виходили з того, що продажна ціна вже включає в себе вартість товару, фрахт або транспортні витрати, а також страхування для морських перевезень.
Зовнішньоекономічним договором, по застосованим сторонами умовам поставки, постачальник не вимагав у покупця обов`язку відшкодування витрат на страхування та транспортних витрат тощо.
У графах 14(б) та з 16 по 23 Декларацій митної вартості, вказано нульові витрати щодо транспортування та страхування товару.
Також, наведеними умовами поставки CIF (в редакції Incoterms 2010) не врегульоване питання включення у ціну товару тари та упаковки. Тому позивач додатково виніс ці відомості окремо у п.3.8. договору як такі, які були погоджені ним з постачальником при укладенні цього Договору. При цьому, постачальник не висунув покупцю вимоги відшкодувати витрати на страхування та транспортні витрати за наведеними умовами поставки.
Відтак, належних доказів понесення додаткових витрати на транспортування, страхування і вартість упаковки товару ТОВ "Інженерні Світлотехнічні Технології " до суду не надано.
За змістом п.2.1 та п.2.4, в редакції, викладеній у додатковій угоді №2 від 18.09.2018 року зовнішньоекономічного договору поставки № 301 від 04.06.2018 року Постачальник є виробником товарів ТМ Lezard, Lux-ray, Lexman, які виробляються на потужностях фабрики Дунгуань Лезард Електрікал Ко, Лтд та умови договору, як зазначено представником позивача, не обмежують сторони у поставці/придбанні й інших товарів не власного виробництва постачальника, тому виходячи з положень зовнішньоекономічного договору поставки та умов поставки, погоджених сторонами в кожному з інвойсів, позивач не потребував укладення і фактично не укладав будь-яких додаткових угод з третіми особами або з будь-яким іншим суб`єктом господарювання, який був би пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається.
За змістом п.4 ч.2 ст. 53 МКУ документами, які підтверджують митну вартість товару, є в тому числі і банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, але у випадку, якщо рахунок сплачено. Таким чином, платіжне доручення є доказом щодо виконання (неналежного виконання) покупцем умов зовнішньоекономічного договору, а не доказом розбіжностей у документах чи неповноти документів, доданих до вантажної митної декларації.
Суд також враховує, подані позивачем до МД висновки Дніпропетровської Торгово-промислової палати України, згідно з якими дійсна ринкова вартість отриманого товару може дорівнювати контрактній і вказана на умовах СIF-Одеса, адже дані висновки, у сукупності з іншими, є додатковим доказом правильності визначення митної вартості товару за ціною договору.
У зв`язку з наведеним суд вважає, що доводи, які зазначені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості, не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки. Відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. А надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. Таким чином, суд прийшов до висновку, що у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.
Суд звертає увагу, що факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування відповідачем, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не можуть слугувати підставою для відмови в митному оформленні товару.
У постановах від 31.03.2015 року та 02.06.2015 року (справи №№ 21-127а15, 21-498а15 відповідно) Верховний Суд України висловлював позицію, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбаченіст.53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Згідно Постанови Пленуму Вищого Адміністративного суду України від 13.03.2017 № 2 «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року», у митних процедурах вимоги до доказів законом не врегульовано, тому до процедур митного контролю можуть бути за аналогією застосовані відповідні правила з адміністративного судочинства. Вимога належності доказів означає, що суб`єкт, який вирішує справу по суті, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару (п.п.1.3 п.1). До того ж, декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено (п.п.2.1 п.2).
Суд також звертає увагу, що приписами ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України встановлено правило, за яким митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, подані для підтвердження митної вартості товару, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: для підтвердження митної вартості товару.
На підставі аналізу наведених норм, суд робить висновок, що законом чітко встановлено умови, за наявності яких у відповідача виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.
Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
На думку законодавця, сумніви є обґрунтованими, якщо документи: містять розбіжності; наявні ознаки підробки; не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, приписи вказаних статей зобов`язують відповідача зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, відповідач повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Проте, відповідачем не було вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що заявлено неповні чи/або недостовірні відомості до митної вартості товару, зокрема не вказано які саме складові митної вартості є непідтвердженими, а також не зазначено чому саме з документів, які було подано декларантом, неможливим є встановлення даних складових.
Згідно з положеннями ст. 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Господарського кодексу України загальними принципами господарювання в Україні є: забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб`єктів господарювання; свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; обмеження державного регулювання економічних процесів у зв`язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави; захист національного товаровиробника; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.
Згідно з положеннями ст. ст. 179, 189, 190 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення; суб`єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни; ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін; вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.
Отже, під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.
Відповідно до ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст. 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.
З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що митний орган не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів. В поданих при митному оформленні товарів документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар.
Приймаючи до уваги, що відсутність у позивача витребуваних відповідачем додаткових документів ніяким чином не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. А наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не може бути достатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості. У зв`язку з цим неподання позивачем (декларантом) запитуваних (витребуваних) відповідачем додаткових документів з об`єктивних причин, зокрема з причин їх невизначеності та відсутності, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не може бути достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості, а також не може бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення та здійснення коригування митної вартості.
Суд також зазначає, що як вбачається з тексту рішень контролюючого органу, митна вартість товару, що імпортується, скоригована із застосуванням резервного методу відповідно до ст. 64 Митного кодексу України.
Так, приписами ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до частини другої статті 55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів повинно містити, зокрема:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
З метою врегулювання спірних відносин застосування статті 55 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VІ, підпункту 64 пункту 4 та підпункту 3 пункту 10 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року № 446, Міністерством фінансів України прийнято наказ Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору від 24.05.2012 № 598, яким затверджені Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів (далі Правила №598).
Абзацом 3, 4 графи 33 Правил №598 встановлено, що посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Ключовою обставиною при коригуванні митної вартості за другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод, є обставина ідентичності (подібності, аналогічності) товарів. Відповідно орган доходів і зборів повинен довести обставину ідентичності (подібності, аналогічності) оцінюваних товарів та товарів, ціну яких бере за основу, якщо має намір застосувати один із наведених другорядних методів. Така обставина доводиться саме шляхом порівняння характеристик оцінюваних товарів та товарів, ціна яких береться за основу при коригування митної вартості
Таким чином, орган доходів і зборів зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
За таких обставин, відповідачем не дотримано вимоги щодо послідовності застосування методів визначення митної вартості та вимоги статті 55 Митного кодексу України щодо змісту рішення про коригування митної вартості товару.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, рішення, які є предметом оскарження, а також картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської міської митниці ДФС - є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність їх прийняття, а позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Відповідно до п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на те, що позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, судовий збір, сплачений позивачем за подачу позову до суду, в розмірі 13 550, 00 грн. підлягає стягненню з Київської міської митниці ДФС за рахунок бюджетних асигнувань, згідно платіжного доручення № 884 від 31 липня 2019 року.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів:
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко