Справа № 520/11975/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 р.Справа № 520/11975/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Донець Л.О. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Зінченко А.В.) від 05.11.2019 року (повний текст ухвали складено 06.11.2019 року) по справі № 520/11975/18

за позовом Головного управління ДПС у Харківській області

до Ізюмського комунального підприємства теплових мереж

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДФС у Харківській області, звернувся до суду із адміністративним позовом до Ізюмського комунального підприємства теплових мереж, в якому просив суд стягнути до бюджету України кошти у розмірі 4875834 грн. 00 коп. в рахунок погашення податкового боргу з відкритих розрахункових рахунків, за виключенням розрахункових рахунків із спеціальним режимом використання відповідно до Закону України "Про теплопостачання".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто до бюджету України кошти у розмірі 4875834 грн. 00 коп. в рахунок погашення податкового боргу з Ізюмського комунального підприємства теплових мереж з відкритих розрахункових рахунків, за виключенням розрахункових рахунків із спеціальним режимом використання відповідно до Закону України "Про теплопостачання".

Рішення суду набрало законної сили.

Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж звернулось до суду із заявами, в яких просить:

- прийняти рішення про відстрочення виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019р. по справі №520/11975/18 та відстрочити стягнення податкового боргу в сумі 4875834,00 строком на 1 рік.;

- зупинити стягнення на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 р. по справі №520/11975/18, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку з банківських рахунків Ізюмського комунального підприємства теплових мереж до набрання законної сили судовим рішенням про розгляд заяви про відстрочення виконання рішення суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 року заяву про відстрочення виконання рішення суду задоволено та відстрочено виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року по справі №520/11975/18 за позовом Головного управління ДФС у Харківській області до Ізюмського комунального підприємства теплових мереж, а саме стягнення податкового боргу в сумі 4875834 грн. строком на один рік.

В задоволенні заяви про зупинення стягнення на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Головним управлінням ДПС у Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на незаконність оскаржуваної ухвали.

Вказує, що задовольняючи заяву суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність встановлених законом підстав для відстрочення виконання рішення суду. Зазначив, що відповідно до пункту 100.4 статті 100 Податкового кодексу України (далі - ПК України) підставою для відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу є надання ним доказів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов`язань та податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків. Однак відповідачем не надано жодного доказу, що підтверджують настання обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу і доказів існування таких обставин згідно Переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1235 (далі Перелік №1235).

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019 року замінено позивача - Головне управління ДФС у Харківській області, на правонаступника - Головне управління ДПС у Харківській області.

Відповідач надав до суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відстрочення виконання рішення суду щодо стягнення податкового боргу в сумі 4875834,00 грн. строком на 1 рік.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною 1 статті 378 КАС України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим ( ч. 3 ст. 378 КАС України).

Нормами КАС не встановлено вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд може відстрочити або розстрочити виконання рішення в адміністративній справі. Це питання суд вирішує із врахуванням конкретних обставин адміністративної справи, зокрема, суб`єктного складу сторін у справі, зобов`язаної сторони (боржника) за рішенням суду, складного майнового стану чи складної життєвої ситуації зобов`язаної сторони (боржника), впливу виконання рішення на спроможність зобов`язаної сторони (боржника) виконати інший публічний обов`язок чи зобов`язання перед особами, які потребують соціального захисту. У випадку розстрочення (відстрочення) виконання свого рішення суд, який здійснює контроль за його виконанням, повинен забезпечити баланс публічного і приватного інтересів.

Таким чином, підставою для відстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Судовим розглядом встановлено, що Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж є теплопостачальним підприємством, виконавцем послуг з централізованого постачання гарячої води.

Відповідач вказував, що податковий борг виник у зв`язку з різницею між фактичною собівартістю послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення і тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади та місцевого самоврядування для надання зазначених послуг населенню та бюджетним установам (організаціям). Зростання цін і тарифів, зокрема, у 2015 - 2018 роках призвело до того, що встановлені тарифи не відповідали економічним реаліям та не покривали виробничих витрат, в результаті чого підприємство постійно несло збитки.

Колегія суддів зазначає, що виконання рішення може негативно вплинути на виробничий процес підприємства, а відтак і на стан надання ним послуг населенню, зокрема в період опалювального сезону, що призведе до погіршення умов життя людей.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 11.10.2019 року по справі №810/4643/18.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі викладено, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності встановлених законом підстав для відстрочення виконання рішення суду.

Вказаний висновок суду не суперечить умовам відстрочення/розстрочення податкового боргу, встановленим пунктами 100.5, 100.6 статті 100 ПК України, а також пунктам 1, 8 Переліку Перелік №1235.

Відповідно до розділу I Переліку №1235, обставинами, що є підставою для розстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, зокрема є: 1) ненадання (несвоєчасне надання) бюджетних асигнувань або бюджетних зобов`язань заявнику та/або недоведення (несвоєчасне доведення) фінансування видатків до заявника - отримувача бюджетних коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу, а також неперерахування (несвоєчасне перерахування) заявнику з бюджету коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу, у тому числі в рахунок оплати наданих заявником послуг (виконаних робіт, поставлених товарів); 2) виконання заявником особливо важливого замовлення у рамках соціально-економічного розвитку регіону або надання ним особливо важливих (у тому числі виключних) послуг населенню (пункти 8 Переліку).

Разом з тим, згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIIІ, виконавче провадження визначено завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) через сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином виконання судового рішення та відповідне виконавче провадження є похідним продовженням відносин здійснення судочинства, спрямованим на забезпечення реалізації права особи на судовий захист, а не первинних спірних правовідносин, права у яких захищаються, але за посередництвом наданої оцінки при прийнятті судового рішення та у визначені ним спосіб та порядку.

Натомість інститут розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків, що регулюється статтею 100 ПК України, є елементом процедури погашення податкового боргу платників податків в межах адміністрування податків та зборів як сукупності рішень та процедур контролюючих органів і дій їх посадових осіб, що визначають інституційну структуру податкових та митних відносин, організовують ідентифікацію, облік платників податків і платників єдиного внеску та об`єктів оподаткування, забезпечують сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом (підпункт 14.1.1-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України), що узгоджується з визначеною у статті 1 сферою дії ПК України.

Колегія суддів зазначає, що положення статті 378 КАС України не містять застережень щодо можливості визначення у інших правових актах відповідних обставин для відстрочення та/або розстрочення виконання судового рішення та необхідності їх врахування судом при вирішенні цього питання.

На підставі викладеного, колегія суддів відхиляє доводи скаржника на те, що питання про відстрочення сплати грошового зобов`язання або податкового боргу вирішується в порядку ПК України, оскільки у цій справі ставиться питання щодо розстрочення стягнутої суми за рішенням суду і стосується саме порядку виконання судового рішення, яким стягнуто суму податкового зобов`язання, а не порядку погашення податкового зобов`язання.

Вказаний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 26.02.2019 року по справі №П/811/833/17.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявленого клопотання про відстрочення виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 312 КАС України).

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 312, 316, 321, 322, 325, 326, 327, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 року по справі №520/11975/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець М.І. Гуцал
Повний текст постанови складено 17.01.2020 року.