Справа № 260/1070/19
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/1070/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Большакової О.О., Гінди О.М.

за участі секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року (суддя - Микуляк П.П., м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 в липні 2019 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, у якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 02.07.2019 №439/Б-99-01; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області врахувати до страхового стажу період навчання позивача у вищому навчальному закладі, згідно записів трудової книжки, а саме з 06.08.1990 по 30.06.1995; зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу недовиплачену суму пенсії за період з 28.07.2017, з урахуванням проведених виплат. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач безпідставно не врахував до трудового стажу позивача період навчання в Ужгородському державному університеті за період з 06.08.1990 по 01.09.2019 та з 22.06.1995 по 30.06.1995. Так, відмовляючи позивачеві в зарахуванні до трудового стажу вказаних періодів, відповідач порушив право позивача на соціальний захист, що включає зокрема право на пенсійне забезпечення, гарантоване статтею 46 Конституції України.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року у справі №260/1070/19 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 02.07.2019 №439/Б-99-01, яке проявляється у не зарахуванні при призначенні пенсії період навчання у вищому навчальному закладі, згідно записів трудової книжки з 06.08.1990 по 30.06.1995. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України врахувати до страхового стажу період навчання у вищому навчальному закладі з 16.08.1990 по 30.06.1995. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недовиплачену суму пенсії за період з 28.07.2017, з урахуванням проведених виплат.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що період навчання позивача з 06.08.1990 по 01.09.1990 та з 22.06.1995 по 30.06.1995 в Ужгородському державному університеті не було враховано до трудового стажу у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 відповідно до наказу від 06.08.1990 №569-04 був зарахований студентом першого курсу без зазначення точної дати, та в червні 1995 року закінчив навчання згідно наказу від 29.06.1995 №97-04, у якому також не вказано конкретної дати. Відтак, враховуючи положення пункту 4.1 «Положення про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах», затвердженого наказом Міністерства освіти України від 02.06.1993 №161, відповідно до якого навчальний рік триває 12 місяців, розпочинається, як правило, 1 вересня і для студентів складається з навчальних днів, днів проведення підсумкового контролю, екзаменаційних сесій, вихідних, святкових і канікулярних днів, відповідачем період навчання позивача у вищому навчальному закладі зараховувався з 01.09.1990 по дату прийняття екзаменаційною комісією рішення про присвоєння кваліфікації, в даному випадку, по 22.06.1995. Крім цього, апелянт наголошує, що ОСОБА_1 , звертаючись до органу Пенсійного фонду із заявою від 24.06.2019 не порушував питання про зарахування періодів навчання з 06.08.1990 по 30.08.1990 та з 22.06.1995 по 30.06.1995, які є предметом розглядуваного адміністративного позову. Також скаржник не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині зобов`язання врахувати до страхового стажу позивача період навчання у вищому навчальному закладі з 16.08.1990 по 30.06.1995, оскільки період з 01.09.1990 по 22.06.1995 зарахований Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області до страхового стажу позивача, що свідчить про відсутність порушень з боку відповідача в цій частині. Натомість, спірним є лише період з 06.08.1990 по 30.08.1990 та за 22.06.1995 по 30.06.1995. Крім цього, покликається на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 є громадянином України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Із протоколу за пенсійною справою від 28.07.2017 слідує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області позивачу призначено пенсію за вислугу років у розмірі 52 % грошового забезпечення за 27 років вислуги.

ОСОБА_1 24.06.2019 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про надання інформації про порядок призначення та відповідних перерахунків пенсії, а також, з вимогою зарахувати до страхового стажу період навчання у вищому навчальному закладі згідно записів трудової книжки, у разі не зарахування.

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області листом від 02.07.2019 №439/Б-99-0 повідомило позивача про зарахування до страхування стажу період навчання в Ужгородському держуніверситеті з 01.09.1990 по 22.06.1995 у відповідності до листа - роз`яснення Пенсійного фонду України від 10.11.2017 №35465/02-12, відповідно до якого період навчання у вищих навчальних закладах зараховується до страхового стажу з 1 вересня по дату прийняття екзаменаційною комісією рішення про присвоєння кваліфікації.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що записами у трудовій книжці підтверджено період навчання позивача з 06.06.1990 по 30.06.1995, доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів відповідачем не надано, що свідчить про наявність підстав для зарахування вказаних періодів до страхового стажу позивача. Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що у період з 06.08.1990 по 16.08.1990 позивач навчався в Ужгородському державному університеті, одночасно з роботою в Перечинському лісокомбінаті, де виконував свої посадові обов`язки та отримував заробітну плату, цей спірний період був врахований до стажу роботи позивача в Перечинському лісокомбінаті, а тому вимога про зобов`язання зарахування страхового стажу в період навчання в університеті в цій частині не підлягає до задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції є частково правильними, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII).

Відповідно до частини першої статті 2 цього Закону військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Згідно із пунктом «б» статті 12 №2262-XII пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" ст.1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у ч.3 ст.5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Статтею 17 Закону №2262-XII визначено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»(далі - Закон №1058-IV) страховий стаж-період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно положень статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. У разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій повинен здійснюватись відповідно до «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Так, пунктом 1 вказаного Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно пункту 8 Порядку №637, час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

З доданої позивачем до адміністративного позову копії трудової книжки серії НОМЕР_2 , судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач працював: з 03.07.1989 по 16.08.1990 - Перечинський лісокомбінат; з 06.08.1990 по 30.06.1995 - період навчання в Ужгородському державному університеті; з 17.07.1995 по 20.05.1997 - фірма «Плай»; з 22.05.1997 по 27.07.2017- служба у податковій міліції.

Інформація, щодо періоду навчання позивача, також підтверджена архівною довідкою Ужгородського національного університету від 09.08.2017 № 2911/01-27 та копією диплома ОСОБА_1 від 30.06.1995 ЛД №003480. Отже, позивач з 06.08.1990 по 30.06.1995 був студентом денної форми навчання біологічного факультету Ужгородського державного університету.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що під час навчання позивача діяли норми «Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях», затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, пунктом 2.15 якої було передбачено, що студентам, особам, які навчаються, аспірантам та клінічним ординаторам, що мають трудові книжки, учбовий заклад (науковий заклад) вносить запис про час навчання на денних відділеннях (в тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних учбових закладах, в партійних школах і школах профруху. Підставою для таких записів є накази учбового закладу (науковий заклад) про зарахування або відрахування студента, особи, яка навчається, аспіранта, клінічного ординатора.

Записами у трудовій книжці підтверджено період навчання позивача з 06.08.1990 по 30.06.1995 в Ужгородському державному університеті. Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці відповідачем не надано, відсутні такі і в матеріалах справи.

Разом з тим, відповідачем до страхового стажу позивача не зараховані спірні періоди навчання позивача з 06.08.1990 по 01.09.1990 та з 22.06.1995 по 30.06.1995 в Ужгородському державному університеті у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 відповідно до наказу від 06.08.1990 №569-04 був зарахований студентом першого курсу без зазначення точної дати, та в червні 1995 року закінчив навчання згідно наказу від 29.06.1995 №97-04, у якому також не вказано конкретної дати. Відтак, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, з покликанням на пункт 4.1 «Положення про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах», затвердженого наказом Міністерства освіти України від 02.06.1993 №161, відповідно до якого навчальний рік триває 12 місяців, розпочинається, як правило, 1 вересня і для студентів складається з навчальних днів, днів проведення підсумкового контролю, екзаменаційних сесій, вихідних, святкових і канікулярних днів, зарахував період навчання позивача у вищому навчальному закладі з 01.09.1990 по дату прийняття екзаменаційною комісією рішення про присвоєння кваліфікації, в даному випадку, по 22.06.1995.

Однак, такі дії відповідача, на думку апеляційного суду є протиправними, з огляду на таке.

Перш за все, станом на момент зарахування позивача студентом Ужгородського державного університету, «Положення про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах», затвердженого наказом Міністерства освіти України від 02.06.1993 №161ще не було прийняте й відповідно не набрало чинності, з огляду на що не підлягало застосуванню.

На момент зарахування позивача до навчального закладу, а діяв Закон УРСР «Про народну освіту» від 01.10.1974, який втратив чинність 01.06.1991, в якому у жодній із статей не вказано про те, що навчальний рік починається з 01 вересня.

Разом з тим, колегією суддів з матеріалів встановлено, що позивач, з 06.08.1990 по 16.08.1990, навчався в Ужгородському державному університеті, одночасно з роботою в Перечинському лісокомбінаті, де виконував свої посадові обов`язки та отримував заробітну плату, таким чином цей спірний період був врахований до стажу роботи позивача в Перечинському лісокомбінаті, а тому вимога про зобов`язання зарахування страхового стажу в період навчання в університеті в цій частині не підлягає до задоволення. Відтак, правильними є висновки суду першої інстанції в цій частині.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що період навчання з 01.09.1990 по 22.06.1995 самостійно зарахований Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області до страхового стажу позивача при призначенні пенсії за вислугу років, спірним є лише періоди з 06.08.1990 по 31.08.1990 та за 22.06.1995 по 30.06.1995, з огляду на що безпідставним є задоволення судом першої інстанції адміністративного позову шляхом зобов`язання врахувати до страхового стажу позивача період навчання у вищому навчальному закладі з 16.08.1990 по 30.06.1995. Із врахуванням тієї обставини, що період навчання з 01.09.1990 по 22.06.1995 самостійно зарахований відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 та сторонами не оспорюється, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській областіврахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди навчанняв Ужгородському державному університеті з 16.08.1990 по 31.08.2019 та з 22.06.1995 по 30.06.1995, які є спірними та не визнаються відповідачем.

Що стосується доводів апелянта про те, що у спірних правовідносинах мало місце звернення ОСОБА_1 до відповідача саме за роз`ясненням у порядку Закону України «Про звернення громадян», а тому відсутні правові наслідки для оскарження даної відповіді в адміністративному порядку, то такі є безпідставними, оскільки із змісту заяви від 24.06.2019, що позивач просив відповідача саме врахувати період навчання у вищому навчальному закладі у відповідності до трудової книжки. Такі обставини спростовують твердження відповідача в цій частині.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З системного аналізу вказаних норм статті 245 КАС України можна дійти висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

При цьому, у цій справі відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - включити до страхового стажу для обчислення пенсії спірні періоди навчання позивача та здійснити перерахунок розміру пенсії, з урахуванням проведених виплат.

Таким чином, враховуючи всі обставини встановлені під час розгляду даної справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області включити до страхового стажу для обчислення пенсії період навчання ОСОБА_1 на денній формі навчання біологічного факультету Ужгородського державного університету з 16.08.1990 по 31.08.1990 та з 22.06.1995 по 30.06.1995 та здійснити перерахунок розміру пенсії, призначеної з 28.07.2017 (з моменту її нарахування) з урахуванням проведених виплат.

Щодо доводів апелянта про порушення позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, апеляційний суд вважає такі необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи встановлено, що про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізнався 02.07.2019 після отримання відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, викладеної у листі №439/Б-99-0, до суду з даним позовом звернувся 26.07.2019, тобто в межах строку, встановленого статтею 122 КАС України. Відтак, безпідставними є доводи апелянта в цій частині.

Таким чином, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності своїх дій щодо відмови у врахуванні до страхового стажу періоду навчання ОСОБА_1 у вищому навчальному закладі, згідно записів трудової книжки з 16.08.1990 по 31.08.1990 та з 22.06.1995 по 30.06.1995 з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України.

Разом з тим, суд першої інстанції, зобов`язуючи відповідача врахувати до страхового стажу позивача період навчання позивача у вищому навчальному закладі з 16.08.1990 по 30.06.1995, неправильно застосував норми матеріального права, відтак рішення суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині.

Крім цього, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом першої інстанції позов задоволено частково та стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській на користь позивача судові витрати у розмірі 768,40 грн., хоча такі необхідно було стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.Отже, рішення суду першої інстанції у цій частині також підлягає зміні.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 317, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року змінити, виклавши абзац третій та абзац п`ятий резолютивної частини рішення в таких редакціях, відповідно:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України врахувати до страхового стажу період навчання у вищому навчальному закладі з 16 серпня 1990 року по 31 серпня 1990 року та з 22 червня 1995 року по 30 червня 1995 року.».

«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ - 20453063) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).».

В решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року у справі №260/1070/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. О. Большакова
О. М. Гінда
Повне судове рішення складено 16 січня 2020 року.