Справа № 360/5216/19
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

15 січня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/5216/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Скворцової Алли Юріївни в інтересах ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Станично - Луганському районі Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

10.12.2019 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Скворцової Алли Юріївни (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до управління Пенсійного фонду України в Станично - Луганському районі Луганської області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області щодо не зарахування до загального стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи з 03.03.1983 по 31.12.1997 на посаді вчителя-логопеда логопедичного пункту;

- зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Станично - Луганському районі Луганської області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи з 03.03.1983 по 31.12.1997 на посаді вчителя-логопеда логопедичного пункту;

- зобов`язати управління Пенсійного фонду України в СтаничноЛуганському районі Луганської області здійснити перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) з урахуванням стажу роботи за період з 03.03.1983 по 31.12.1997 з дати звернення з заявою про перерахунок пенсії 19.04.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 19.04.2019 звернулася до управління та надала заяву про перерахунок пенсії.

Відповідно до листа б/н від 07.10.2019, позивачу 26.04.2019 перераховано пенсію з урахуванням рішення суду № 408/3394/18 від 13.02.2019. Стаж роботи за період з 03.03.1983 по 31.12.1997 до загального стажу зараховано не було у зв`язку із тим, що в трудовій книжці в даті на прийом виправлено місяць, що порушує вимоги п. 2.6 Порядку ведення трудових книжок (відповідно до п. 2.6 вищезазначеного Порядку, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Стаж за період з 01.01.1998 по 31.01.2005 зараховано на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу.

Листом № 9565/02-23 від 25.11.2019 відповідач повідомив позивача, що періоди роботи з 21.12.1981 по 03.03.1983 та 01.02.2005 по 01.06.2014 зараховані до загального стажу.

З посиланням на норми Закону України «Про пенсійне забезпечення», Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 та постанови КМУ від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», позивач вважає, протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування до загального стажу період роботи з 03.03.1983 по 31.12.1997.

14 січня 2020 до Луганського окружного адміністративного суду через відділ діловодства та обліку звернень громадян надійшов відзив на позов (арк. спр. 34-35) в якій відповідач заперечує проти позову та зазначає, що 19.04.2019 позивач звернулась до управління та надала заяву на перерахунок пенсії та рішення суду від 13.02.2019 №408/3394/18-ц відповідно до якого суд встановив факт належності трудової книжки, 26.04.2019 позивачу перераховано пенсію з урахуванням рішення суду.

Стаж роботи за період з 03.03.1983 по 31.12.1997 до загального стажу не зараховано у зв`язку із тим, що в трудовій книжці в даті на прийом виправлено місяць, що порушує вимоги а. 2.6 Порядку ведення трудових книжок (відповідно до п. 2.6 вищезазначеного Порядку, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис). Стаж за період з 01.01.1998 по 31.01.2005 зараховано на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу

Ухвалою суду від 16.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк.спр. 1-2).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено копіями документів, а саме: паспортом громадянина України (арк. спр. 10-14), картки платника податків (арк. спр. 15) та довідкою № від 18.10.2017 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк. спр. 16, 39).

19.04.2019 позивач звернулась із заявою до відповідача про перерахунок пенсії (арк. спр. 45-46).

Листом б/н від 07.10.2019 відповідач повідомив позивачу, що 26.04.2019 перераховано пенсію з урахуванням рішення суду №408/3394/18 від 13.02.2019. Стаж роботи за період з 03.03.1983 по 31.12.1997 до загального стажу зараховано не було у зв`язку із тим, що в трудовій книжці в даті на прийом виправлено місяць, що порушує вимоги п. 2.6 Порядку ведення трудових книжок (відповідно до п. 2.6 вищезазначеного Порядку, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Стаж за період з 01.01.1998 по 31.01.2005 зараховано на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу (арк. спр. 24).

Листом № 9565/02-23 від 25.11.2019 відповідач повідомив позивача, що періоди роботи з 21.12.1981 по 03.03.1983 та 01.02.2005 по 01.06.2014 зараховані до загального стажу (арк. спр. 25).

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 13.02.2019 по справі № 408/3394/18-ц встановлено факт, що трудова книжка серії НОМЕР_2 , заповнена 22 грудня 1981 року російською мовою на « ОСОБА_1 », належить позивачу - ОСОБА_1 (арк. спр. 23, 48-49)

Відповідно до трудової книжки позивача БТ НОМЕР_3 видана 22.12.1981 (арк. спр. 17-22, 40-41) позивач працювала (спірні періоди):

1. 21.12.1981. Прийнята вихователем в дитячий садок - № 12;

2. 25.05.1982. Переведена логопедом тимчасово;

3. 03.03.1983. Звільнена за переведенням логопедом логопедичного пункту при СШ № 1;

4. 03.03.1983. Прийнята в порядку переведення логопедичного пункту при СШ № 1;

Запис № 4 не дійсний «Прийнята в порядку переведення на логопедпункт при СШ № 1»;

5. 03.03.1983.Прийнята на посаду вчителя - логопеда логопедичного пункту в порядку переведення;

6. 01.03.2002. Переведена на посаду методиста по охороні дитинства методкабінету.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій гарантується всім непрацездатним громадянам України відповідно до Конституції України та Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення", громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що за цим Законом призначаються: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно з статтею 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення", звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до частини першої та другої статті 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення", виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України. Пенсійний фонд України є самостійною фінансово-банківською системою, не входить до складу державного бюджету України, формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями (в тому числі й тими, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру) на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов`язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України.

Статтею 45 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

В свою чергу, порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Так, згідно з п.п. 2.3, 2.4 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Тобто враховуючи положення п.2.3, 2.4 Інструкції №58, записи про звільнення завіряються печаткою та повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до п.п. 2.6.-2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Відповідно до абз. 2 п. 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Судом встановлено, що відповідач, відмовляючи в зарахуванні періоду роботи позивача з 03.03.1983 по 31.12.1997, посилається на Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 зазначаючи, що підставою не зарахування спірного періоду є виправлення місяцю.

Крім того, суд звертає увагу, що запис 3 містить відомості щодо переведення позивача на посаду логопеда логопедичного пункту СШ № 1 на підставі наказу № 70-к від 28.02.1983.

Цей же наказ вказаний як підстава для звільнення позивача з посади логопеда логопедичного пункту при СШ № 1 в порядку переведення з 03.03.1983, а також зазначений як підстава для внесення до трудової книжки запису № 5 про прийняття позивача на посаду вчителя - логопеда логопедичного пункту в порядку переведення з 03.03.1983.

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції № 58 Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Суд погоджується з твердженням представника позивача, що саме на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання покладається відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі Ковач проти України від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі Швидка проти України від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Таким чином, у відповідача відсутні правові підстави щодо не зарахування до страхового стажу позивача період роботи з 03.03.1983 по 31.12.1997.

Суд зазначає, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 13.02.2019 по справі №408/3394/18-ц, яке набрало законної сили 16.03.2019 встановлено, що виправити помилковий запис за останнім місцем роботи заявника неможливо, оскільки останній роботодавець заявника перебуває на тимчасово непідконтрольній території України в м. Алчевську Луганської області, яке відповідно до Постанов Верховної Ради України від 17.03.2015 № 254-VIII та №252-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» визнано тимчасово окупованою територією України.

Крім того суд зазначає, що відповідачем зараховано стаж з 01.01.1998, разом з цим записами трудової книжки позивача встановлено, що остання працювала на посаді вчителя логопеда логопедичного пункту до 01.03.2002.

Відповідно пункту 4.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

За приписами пункту 4.7. Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Проте, судом встановлено, що відповідач не приймав обґрунтованого рішення щодо відмови позивачу в перерахуванні пенсії з урахуванням спірного періоду на посаді вчителя - логопеда логопедичного пункту, повідомивши лише листом б/н від 07.10.2019.

Доказів щодо прийняття відповідного рішення відповідач суду не надав.

Системний аналіз наданих відповідачем документів очевидно дає змогу встановити факт перебування позивача на посаді вчителя - логопеда в спірний період.

Не розглянувши заяву від 19.04.2019 по суті з прийняттям відповідного рішення, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 748/696/17.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати «дискреційні повноваження», користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Щодо задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до загального стажу період з 03.03.1983 по 31.12.1997, суд вважає за необхідне відмовити з огляду на таке.

Порушене право позивача полягає у відмові суб`єкта владних повноважень здійснити перерахунок пенсії з урахуванням спірного періоду.

У межах спірних правовідносин способом судового захисту порушеного права є визнання протиправною бездіяльність відповідача та у межах спірних правовідносин з метою відновлення прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, - зобов`язати здійснити перерахунок пенсії за її заявою від 19.04.2019, а не зарахувати спірний період роботи до загального стажу.

Отже, обраний позивачем спосіб судового захисту в цій частині позовних вимог не відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах не є необхідним.

Згідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки запис трудової книжки, а саме період роботи з 03.03.1983 на посаді вчителя-логопеда логопедичного пункту, хоча і має виправлення у даті (місяці) прийому на роботу, однак, інші дані, зокрема щодо номеру наказу про переведення позивача, зазначеного у записах №№ 3, 4 та 5 трудової книжки, підтверджують те, що позивача було звільнено з попереднього місця роботи в порядку переведення з 03.03.1983, а потім працевлаштовано за новим місцем роботи в порядку переведення саме 03.03.1983.

При цьому суд приймає до уваги, що позивач не має можливості отримати інший документ, який відповідач не піддаватиме сумніву, через місце розташування архівної установи на тимчасово окупованій території. Тобто, у позивача відсутня можливість виправлення зазначеної помилки в його трудовій книжці, однак відсутність можливості виправлення зазначеної помилки не може бути підставою для неврахування спірного періоду роботи позивача до страхового стажу. Тобто, відповідач не мав права не враховувати стаж роботи позивача на посаді вчителя - логопеда логопедичного пункту в порядку переведення у період з 03.03.1983 по 31.12.1997.

З огляду на викладене, позовні вимоги належить задовольнити частково.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн, про що суду надано квитанцію № 8 від 13.11.2019 (арк спр. 3).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Скворцової Алли Юріївни в інтересах ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Станично - Луганському районі Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області щодо не зарахування до загального стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи з 03.03.1983 по 31.12.1997 на посаді вчителя-логопеда логопедичного пункту.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Станично - Луганському районі Луганської області (Луганська область, смт. Станиця Луганська, вул. 1 Травня, буд. 20, код за ) здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) з урахуванням стажу роботи за період з 03.03.1983 по 31.12.1997, з дати звернення із заявою про перерахунок пенсії 19.04.2019, з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (Луганська область, смт. Станиця Луганська, вул. 1 Травня, буд. 20, код за ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива