Справа № 802/45/16-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 січня 2020 р. Справа № 802/45/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -Державна казначейська служба України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

З Верховного Суду до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивач) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ДДВС МЮ України, Департамент, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна казначейська служба України (далі- ДКС України, третя особа) в якій просить:

- визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо розгляду заяви від 08.12.2015 року ;

- зобов`язати посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглянути заяву від 08.12.2015 року та надати відповідь, прийняти виконавчий лист №802/1442/15-а від 07.11.2015 року до виконання, винести постанову про відкриття виконавчого провадження та у межах строків, визначених статтею 30 Закону України "Про виконавче провадження", здійснити всі можливі заходи для повного виконання зазначеного судового рішення і направити копію постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня.

- стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн.

Обгрунтовуюючи позовні вимоги позивач вказала, що звернулась до відділу в порядку визначеного Законом України «Про виконавче провадження» із заявою щодо прийняття виконавчого листа №802/1442/15-а від 07.11.2015 року до виконання. Дану заяву отримано 10.12.2015 року уповноваженою особою відповідача, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

При цьому, позивач зазначає, що в силу вимог ч. 1, 2, 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувану та боржникові.

На думку позивача, відповідачем допущено протиправну бездіяльність при розгляді заяви від 08.12.2015 року, оскільки не прийнято передбачене Законом України «Про виконавче провадження» рішення. У зв`язку із чим, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 21 січня 2016 року відкрито провадження, закінчено підготовче провадження і адміністративна справа призначена до розгляду на 27.01.2016 р.

27.01.2016 р. протокольною ухвалою суду замінено відповідача та оголошено перерву в судовому засіданні до 08.02.2016 р.

08.02.2016 р. ухвалою суду витребувано додаткові докази, зупинено провадження у справі.

19.02.2016 р. поновлено провадження у справі та призначено розгляд на 04.03.2016 р.

04.03.2016 р. судом прийнято постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, за наслідком розгляду якої Вінницьким апеляційним адміністративним судом прийнято рішення від 19.05.2016 р. про залишення її без задоволення, а постанови ВОАС від 04.03.2016 р. - без змін.

В подальшому, дані рішення оскаржені до суду касаційної інстанції, за наслідком розгляду яких ВС прийнято постанову від 09.12.2019 р., якою касаційну скаргу задоволено частково, скасовано постанову ВОАС від 04.03.2016 р. та ухвалу ВААС від 19.05.2016 р., а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Верховний Суд вказав, що суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду цієї справи не перевірили дотримання державним виконавцем обов`язку щодо своєчасного та належного повідомлення позивача про розгляд її заяви від 08.12.2015 та прийняте за результатом розгляду рішення. Також судами попередніх інстанцій встановлено, що подана 08.12.2015 ОСОБА_1 заява отримана відповідачем 10.12.2015, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, водночас передана на автоматичний розподіл виконавчих проваджень між державними виконавцями 22.12.2015. Однак судами першої та апеляційної інстанцій під час вирішення спору в цій справі не дано оцінку діям відповідача щодо передачі, отриманої 10.12.2015 заяви, на автоматичний розподіл лише 22.12.2015.

27.12.2019 р. ухвалою суду прийнято справу до провадження судді Воробйової І.А., визначено, що розгляд справи буде здійснюватись в порядку спрощеного провадження у письмовому провадженні.

17.01.2020 р. виправлено описку у судовому рішенні.

Відповідачем та третьою стороною не подавалось письмових пояснень/заперечень/відзиву на позов.

Дослідивши письмові докази, надавши їм оцінку,суд встановив наступне.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015 року визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 04.04.2015 року та повторної скарги віл 29.05.2015 року. Зобов`язано розглянути повторно та надати відповіді відповідно до чинного законодавства по скарзі ОСОБА_1 від 04.04.2015 року та повторної скарги від 29.05.2015 року.

07.12.2015 року на виконання вказаної постанови Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 802/1442/15-а .

08.12.2015 року позивачем на адресу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України направлено заяву, виконавчий лист № 802/1442/15-а, копії скарг ОСОБА_1 від 04.04.2015 року та від 29.05.2015 року (а.с. 4, 5, 52, 55).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення документи отримано 10.12.2015 року (а.с. 6).

В свою чергу, позивач вказує, що жодних дій стосовно виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015 року, відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не вчинено.

Відтак, позивач позивач звернулась до суду із даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності щодо розгляду заяви, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № №606-XIV).

Статтею 1 даного Закону передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 17 Закону №606-XIV, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 19 Закону №606-XIV, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частинами першою-другою статті 25 Закону №606-XIV установлено, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону №606-XIV про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом із виконавчим документом.

Частиною першою статті 31 Закону №606-XIV встановлено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно з пунктом 3.4 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція №512/5), заява про відкриття виконавчого провадження подається до органу ДВС у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа, в якій у разі наявності можуть зазначатися номер мобільного телефону, факсу (телефаксу), адреса електронної пошти.

Процедура роботи з документами в органах державної виконавчої служби (далі - Порядок) розроблений відповідно до Закону України "Про державну виконавчу службу" , Закону України "Про виконавче провадження", інших нормативно-правових актів, державних стандартів, що визначають правила складання та оформлення документів, регламентується Порядком роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженим наказом МЮУ від 25.12.2008 р. N 2274/5 (далі- Порядок N 2274/5 ) .

Відповідно до пунктів 2.1,2.2, 2.4, 2.6, 2.8 Порядку N 2274/5, документи, що надходять на адресу районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних відділів державної виконавчої служби (далі - Відділ) приймаються, попередньо опрацьовуються та реєструються діловодом Відділу.

Попереднє опрацювання документів включає перевірку правильності їх адресування, оформлення і цілісності упаковки, її розкриття, перевірку наявності документів та додатків до них, а також розподіл їх за виконавцями.Визначення виконавців здійснюється відповідно до змісту документів і розподілу обов`язків між працівниками Відділу.

Реєстрація вхідних документів здійснюється шляхом присвоєння їм єдиного реєстраційного індексу з подальшим записом необхідних відомостей про документ у відповідному журналі реєстрації. Дата реєстрації і реєстраційний індекс документа проставляються у реєстраційному штампі (додаток 1), як правило, у нижньому правому вільному від тексту куті першої сторінки документа.

Зазначений штамп використовується виключно для реєстрації вхідних документів. На документах, що підлягають обліку, та на вихідних документах реєстраційний штамп не проставляється. Додатки до документів окремо не реєструються. У випадку, коли додаток може бути використаний як самостійний документ, реєстраційний штамп з номером основного документа дублюється і на додатку. Основним принципом реєстрації документів є одноразовість.

Кореспонденція, яка надійшла до Відділу поштою або з прийому (крім звернень громадян, які розглядаються відповідно до Закону України "Про звернення громадян", документів про відкриття виконавчого провадження, листів-відповідей на запити державного виконавця), підлягає реєстрації в Журналі реєстрації загальної вхідної кореспонденції за встановленою формою (додаток 2).

Виконавчі документи та документи, що їх доповнюють, підлягають реєстрації в Журналі реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчого провадження (додаток 3) під одним реєстраційним номером.

Дата надходження документів зазначається у цих журналах через усю сторінку поперек граф журналу. Порядковий номер за журналом проводиться, починаючи з першого номера, за порядком у межах календарного року.

Зареєстровані в установленому порядку документи розглядаються керівником Відділу не пізніше наступного робочого дня з дня надходження кореспонденції до Відділу, а документи за рішеннями, що підлягають негайному виконанню, - в день їх надходження.

Результати розгляду документів керівником фіксуються в резолюції.

Після накладення резолюції керівником Відділу документи повертаються діловоду для внесення необхідної інформації до реєстраційних та (або) облікових журналів, у необхідних випадках - для оформлення документів в обкладинку, та не пізніше наступного робочого дня з дня накладення резолюції передаються виконавцям до виконання або на ознайомлення.

Положення, викладені у цьому розділі, поширюються на відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (п. 2.16 ).

Положеннями пункту 3.6 Порядку N 2274/5 визначено, що передавання документів про відкриття виконавчого провадження державному виконавцеві здійснюється діловодом під підпис у Журналі обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцеві.

Дата одержання документів переноситься державним виконавцем із Журналу обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцеві, на обкладинку виконавчого провадження у графу "Передано до виконання".

Державний виконавець після одержання документів про відкриття виконавчого провадження у встановлений Законом України "Про виконавче провадження" строк приймає рішення щодо відкриття виконавчого провадження чи відмови у його відкритті.

Із аналізу процитованих норм видно, що заява про відкриття виконавчого провадження подається до органу ДВС у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа, яка реєструється відділом та не пізніше одного дня робочого дня з дня надходження кореспонденції до відділу, розглядається керівником і повертається діловоду. Після накладення резолюції керівником Відділу документи повертаються діловоду для внесення необхідної інформації до реєстраційних та (або) облікових журналів, у необхідних випадках - для оформлення документів в обкладинку, та не пізніше наступного робочого дня з дня накладення резолюції передаються виконавцям до виконання або на ознайомлення. Окрім того, до обов`язку державного виконавця, який вирішує питання про відкриття виконавчого провадження чи відмову в його відкритті, також належить повідомлення особи, яка звернулася із заявою про примусове виконання рішення, про результати розгляду такої заяви у встановлений законом строк.

Як зазначалось вище, 08.12.2015 року ОСОБА_1 звернулася до відділу примусового виконання рішень відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою щодо прийняття до виконання виконавчого листа № 802/1442/15-а, дана заява отримана останнім 10.12.2015 р.

При цьому, суд акцентує увагу, що заява подана саме до відділу примусового виконання і отримана згідно підпису на поштовому відправленні 10.12.2015 р. уповноваженою особою останнього.

Відповідно до довідки про автоматичний розподіл виконавчих проваджень між державними виконавцями виконавчий документ передано державному виконавцю лише 23.12.2015 року.

У строки визначені Законом, а саме 25.12.2015 року, державним виконавцем Борейко М.В., на підставі пункту 8 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 802/1442/15-а.

Так, судом встановлено, що заяву зареєстровао лише 22.12.2015 р. та передано до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України разом з виконавчим листом № 802/1442/15-а також лише 22.12.2015 року, про що свідчить реєстраційно-контрольна картка Міністерства юстиції України № 35565-0-33-15.

Разом з тим, як зазначалось вище, документ, який надійшов до органів ДВС реєструється і не пізніше наступного робочого дня з надходження має бути розглянутий керівництвом відділу для визначення виконавця та не пізніше наступного робочого дня переданий відділом виконавцю.

Відтак, враховуюючи, що 11.12.2015 р. (робочий день), 12.12.-13.12.2015 р. (вихідні дні), 14.12.2015 р. (робочий день), заява позивача про відкриття виконавчого провадження мала бути передана державному виконавцю не пізніше 14.12.2015 р.

Всупереч зазначеному, заява позивача про прийняття виконавчого документу до виконання надійшла державному виконавцю лише 23.12.2015 р., а отже заяву ОСОБА_1 від 08.12.20015 р. зареєстровано і передано до виконання із порушенням строків визначених чинним законодавством.

Окрім того, ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження слід зазначити про відсутність доказів направлення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ОСОБА_1 .

Отже, державним виконавцем не виконано обов`язку щодо своєчасного та належного повідомлення позивача про розгляд її заяви від 08.12.2015 р. та прийняте за результатом розгляду рішення.

За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що виразилась у несвоєчасній реєстрації та передачі державному виконавцю заяви та не своєчасному і не належному повідомленні позивача про розгляд її заяви від 08.12.2015 р.

А отже, в цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти виконавчий лист №802/1442/15-а від 07.11.2015 року до виконання, винести постанову про відкриття виконавчого провадження та направити копію постанови про відкриття виконавчого провадження, то така задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як зазначалось, поданий позивачем виконавчий документ прийнято 23.12.2015 року.

25.12.2015 року державним виконавцем Борейко М.В. на підставі пункту 8 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 802/1442/15-а.

Тобто, державним виконавцем прийнято одне із визначених Законом України «Про виконавче провадження» рішень, існування якого виключає правові підстави для прийняття іншого, бажаного для позивача рішення, а саме: постанови про відкриття виконавчого провадження.

Разом з цим, суд зазначає, що підстави та обставини прийняття постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 802/1442/15-а не досліджувалися, оскільки такі виходять за межі спірних правовідносин у даній справі.

Оцінюючи вимогу про стягнення з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України моральної шкоди, то така задоволенню також не підлягає.

Так, статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Частинами першою та другою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Так, відповідно до частин другої, третьої статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 вказаної постанови).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, обґрунтовуючи свою позицію щодо нанесеної моральної шкоди протиправною бездіяльністю, позивач вказує, що психічно і душевно страждала, що призвело до погіршення можливості реалізації своїх навичок і звичок.

Однак, стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивачем не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті особи. Як і не доведені самі негативні зміни у житті. Окрім того, позивачем не обґрунтовано розміру відшкодування шкоди в сумі 2 000 грн. та не підтверджено її документально.

За сукупністю наведених обставин, суд доходить висновку, що підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, позивач ухвалою суду від 21.01.2016 р. звільнений від сплати судового збору, відтак такий не сплачувався, а отже не підлягає стягненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що полягає у несвоєчасній реєстрації та передачі державному виконавцю заяви ОСОБА_1 від 08.12.2015 р. року про прийняття виконавчого листа №802/1442/15-а від 07.11.2015 року.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що полягає у несвоєчасному повідомленні та направленні постанови про відмову у відкритті провадження, прийнятої за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.12.2015 р. року про прийняття виконавчого листа №802/1442/15-а від 07.11.2015 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача : Державна казначейська служба України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ)

Повний текст рішення сформовано: 17.01.2020 р.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна