Справа № 184/2392/19
Суддя: Гукова Р. М.
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 184/2392/19
Номер провадження 2-а/184/2/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Гукової Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Батрак Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Покров Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1: старшого зміни прикордонних нарядів відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Мостиського прикордонного загону ОСОБА_2 , відповідача 2: Мостиський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся в Орджонікідзевський міський суд з адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Ухвалою суду від 27.11.2019р. за клопотанням сторін до участі у справі в якості співвідповідача залучено Мостиський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 02.11.2019р. під час виїзду з території України до Польщі в пункті пропуску «Краківець» території Яворінського району Львівської області, він пред`явив паспорт Молдови. Старший зміни прикордонних нарядів відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Мостиського прикордонного загону ОСОБА_2 було повідомлено позивачу про те, що він порушив встановлений термін перебування на території України, тобто він перебував на території України більше 90 днів без відповідної реєстрації. У зв`язку з чим, винесено постанову №016489 від 02.11.2019р., якою визнано позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3502,00 грн. Позивач вважає винесену відносно нього постанову незаконною, оскільки позивач має посвідку на постійне проживання в Україні, з огляду на що останній має право на постійне проживання та перебування в Україні, а тому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення про притягнення його до відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП та провадження у справі закрити за відсутні складу правопорушення. Крім того, вказує на те, що у оскаржуваній постанові не вірно вказано його прізвище.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причину своєї неявки та її поважність суду не повідомили.

У відповідності до вимог ст..205 КАС Украйни неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно вимог ч.9 коментованої статті, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Зважаючи на те, що сторони, у тому числі відповідачі, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак ані у судове засідання за місцем розгляду справи, ані до зали суду в режимі відео конференції не з`явились, відповідачі поважність причин неявки суду не повідомили, розгляд справи здійснюється у письмовому провадженні за наявними матеріалами.

Згідно наданого відповідачами відзиву на позовну заяву, останні позовні вимоги не визнали та вказали, що позивач 02.11.2019р. перетинав державний кордон в напрямку виїзд з України до Республіки Польща через міжнародний пункт пропуску «Краківець» не маючи з собою оригіналу посвідки на постійне проживання в Україні. Враховуючи те, що останній в`їзд на територію України він здійснив 05.02.2019р., тому позивач перебував на території України в сукупному 180 днів протягом 180 днів, що є перевищенням встановленого терміну перебування для іноземців на території України. За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №016489 від 02.11.2019р., старшим зміни прикордонних нарядів ст. лейтенантом ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №016489 від 02.11.2019р., якою визнано позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст.203 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3502 грн.

Крім того від Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на адресу суду надійшло письмове клопотання про витребування з Адміністрації Державної прикордонної служби України інформації про перетин позивачем державного кордону у період з 01.01.2019р. по 03.11.2019р. та інформації щодо використання позивачем посвідки на постійне проживання, візи чи будь-якого іншого документу окрім закордонного паспорту під час перетину державного кордону у період з 01.01.2019р. по 03.11.2019р.

Розглянувши дане клопотання, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення останнього, виходячи з наступного.

У відповідності до ст..80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Згідно ст..72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому вказані докази повинні бути належними, тобто містити інформацію щодо предмета доказування.
При цьому відповідно до ст..77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Разом з тим, в порушення вимог ст..80 КАС України, відповідачем у клопотанні про витребування доказів не наведено обґрунтувань на підтвердження заходів, яких останній вжив для отримання цього доказу самостійно та доказів вжиття таких заходів. Також відповідачем необґрунтовано необхідність витребування даних доказів за вказаний відповідачем період та належність доказу щодо встановлення інформації щодо використання позивачем посвідки на постійне проживання, візи чи будь-якого іншого документу окрім закордонного паспорту під час перетину державного кордону у період з 01.01.2019р. по 03.11.2019р.

Крім того, в порушення вимог ст..77 КАС України відповідачем не доведено, що ним було вжито всіх можливих заходів для отримання цих доказів до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
У зв`язку з неявкою учасників справи, які беруть участь у справі, відповідно до ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, розглянувши адміністративну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і наявні докази, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Як встановлено у судовому засіданні згідно постанови №016489 старшого зміни прикордонних нарядів ст. лейтенанта ОСОБА_2 від 02.11.2019р., 02 листопада 2019р. о 06 год. 30 хв. в пункті пропуску «Краківець», територія Яворівського району Львівської області прикордонним нарядом «Перевірка документів, виїзд» у складі ст.. пр.-к Білобровка Т., було виявлено громадянина Молдови ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який порушив встановлений термін перебування на території України, визначений п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затв. Постановою КМУ від 15.02.2012р. №150, а саме під час слідування на виїзд з України у РП вищевказаний громадянин пред`явив на паспортний контроль паспорт громадянина Молдови для виїзду за кордон НОМЕР_2 від 20.02.2018р. на своє ім`я, з відмітками про реєстрацію на території України, виходячи з яких загальний термін перебування останнього в Україні перевищує 90 днів протягом 180 днів, а саме перебував на території України 90 днів без відповідної реєстрації чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.203 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 3502,00 грн.

02.11.2019р. позивачу вручено оскаржувану постанову.

Так, санкцією ч.2 ст.203 КУпАП України передбачено адміністративну відповідальність за недодержання іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку реєстрації або проживання на території України за недійсними документами чи документами, строк дії яких закінчився, або порушення встановленого терміну перебування в Україні, виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що він має посвідку на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_3 від 12.10.2013р., виданої Головним управлінням Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, а тому він має право перебувати на території України безстроково.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

У свою чергу, відповідно до п.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

При цьому, іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні це іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.
Водночас, ст..3 даного нормативно-правового акту передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Згідно Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затв. постановою КМУ від 25.04.2018р. №321, посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні. Посвідка видається строком на 10 років, а її обмін здійснюється у разі, зокрема, досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 має дійсну посвідку на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_3 від 12.10.2013р., яка видана Головним управлінням Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, а тому має право на постійне перебування на території України.

Як слідує із оскаржуваної постанови та заперечень, викладених у відзиві на позов, відповідачі посилаються на порушення позивачем вимог пп.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затв. Постановою КМУ від 15.02.2012р. №150.

Водночас, пп.2 п.2 даного Порядку визначено строки тимчасового перебування іноземців на території України, так зокрема, зазначено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС. У свою чергу Порядок обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затв. наказом МВС України №884 від 20.07.2017р. також регламентує обчислення строків тимчасового перебування на території України іноземців.
Натомість як встановлено у судовому засіданні та підтверджується належними доказами, у позивача наявна дійсна посвідка на постійне ( а не тимчасове) проживання, з огляду на що в останнього наявне право на постійне, а не тимчасове, як помилково вважає відповідач, проживання та перебування на території України, з огляду на що положенням наведених вище Порядків до останнього не застосовуються.
Разом з тим, відсутність у позивача на час перетину кордону посвідки на постійне проживання, на що вказує відповідач, не може бути підставою для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП у зв`язку із порушенням останнім встановленого терміну перебування на території України, оскільки диспозицією даної статті не передбачено відповідальність за відсутність посвідки при перетині державного кордону. Більше того вирішуючи питання про наявність складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП та вини позивача у його вчиненні, саме відповідач повинен був встановити усі обставини, які мають значення при вирішенні питання про вчинення адміністративного правопорушення та притягнення особи до відповідальності.

Так, відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У свою чергу, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Водночас, відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності складу та події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Водночас, у процесі судового розгляду наявність в діях відповідача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, судом не встановлено.

При вирішенні вказаної адміністративної справи суд враховує, що в силу вимог ст..77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно ст.62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови №016489 старшого зміни прикордонних нарядів ст. лейтенанта ОСОБА_2 від 02.11.2019р., так як у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Оскільки, суд встановив відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП суд закриває провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 5, 6-8, 10, 19, 20, 25,79, 242-244, 246, 251, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача 1: старшого зміни прикордонних нарядів відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Мостиського прикордонного загону ОСОБА_2 , відповідача 2: Мостиський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №016489 від 02.11.2019 року, винесену старшим зміни прикордонних нарядів відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України Гайдуком Богданом Ігоровичем, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ч.2 ст.203 КУпАП.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП України закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Р. М. Гукова