Справа № 120/4058/19-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 р. Справа № 120/4058/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в м. Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

06.12.2019 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якій позивачка просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 67 від 11.10.2019 щодо відмови у призначенні пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зі зниженням пенсійного віку на 8 років, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати відповідача з 05.06.2019 призначити та виплачувати позивачці пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 8 років відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачка звернулась з заявою до відповідача про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Водночас, як зазначає позивачка, відповідачу було надано всі необхідні документи, які підтверджують те, що в період з 19.10.1987 по 20.11.1987 позивачка знаходилась та працювала в зоні відчуження на Чорнобильські АЕС. Проте оскаржуваним рішенням відповідач відмовив позивачці в призначенні вказаної пенсії, посилаючись на те, що надані позивачкою документи не відповідають Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивачка з таким рішенням не погоджується та зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у 1987 році в зоні відчуження не менше 14 календарних днів, передбачено зменшення на 8 років. Позивачка вважає відмову пенсійного органу неправомірною, а тому за захистом своїх прав та інтересів звертається до суду.

Ухвалою суду від 11.12.2019 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

02.01.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що при зверненні за призначенням пенсії зі зниженням пенсійного віку позивачка надала документи, передбачені Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1. Однак такі документи не містять періодів роботи (дні виїзду в зону відчуження) населений пункт чи об`єкт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а тому не можуть бути враховані для визначення права на пенсію зі зниженням пенсійного віку. Крім того, відповідач вказує на те, що основною умовою для призначення позивачці пенсії за віком є наявність необхідного страхового стажу, а саме 26 років страхового стажу при зверненні у 2019 році з урахуванням вимог ч. 2 ст. 26 Закону України № 1058-V. Однак, як вбачається з протоколу про відмову у призначенні пенсії за віком та відповідного розрахунку стажу, страховий стаж позивачки становить 23 роки 6 місяців 6 днів. На думку відповідача, навіть за наявності в позивачки всіх необхідних документів, що дають право на зниження пенсійного віку на 8 років як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, пенсію за віком позиваці неможливо призначити, оскільки в неї відсутній необхідний страховий стаж. Відтак відповідач вважає, що діяв на підставі та в спосіб передбачений нормами чинного законодавства, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

09.01.2020 до суду надійшла відповідь позивачки на відзив. Проте в силу вимог ч. 3 ст. 263 КАС України у справах цієї категорії заявами по суті є позов та відзив. Отже, суд не може прийняти до розгляду та під час ухвалення рішення по суті не бере до уваги відповідь позивачки на відзив та додані до неї документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

При цьому необхідно врахувати, що в період з 27.12.2019 по 15.01.2020 суддя-доповідач перебував у відпустці.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд доходить висновку, що заявлений позов належить задовольнити.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

Так, в період з 19.10.1987 по 20.11.1987 позивачка знаходилась на території ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в м. Чорнобилі та працювала поваром в їдальні, що підтверджується документально, а саме: довідкою № 025/87 від 25.01.1993, наказом № 317 від 19.10.1987, довідкою про заробітну плату позивачки від 10.12.1992, довідкою № 1442 від 07.04.1991 та записами з трудової книжки серії НОМЕР_2 .

З метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням № 67 від 11.10.2019 відповідач відмовив позивачці у призначенні такої пенсії, посилаючись на те, що надана позивачкою довідка № 025/87 від 25.01.1993 не містить періодів роботи (дні виїзду в зону відчуження), населений пункт чи об`єкт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а тому не може бути врахована для визначення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Відтак, відповідач вважає, що позивачка не має права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вважаючи відмову відповідача незаконною, а свої права та законні інтереси порушеними, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі Закон № 796-XII).

Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком передбачені статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року не менше 26 років.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно зі ст. 9 Закону № 796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Статтею 10 Закону № 796-ХІІ передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Отже, суд доходить висновку, що обов`язковою умовою для призначення пільгової пенсії відповідно до вказаної статті є факт роботи в зоні відчуження протягом певного часу, який встановлений нормами чинного законодавства.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 280/1162/16-а.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 22-1 при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

У разі неможливості подання довідки № 122 внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, для визначення права на призначення пенсії надаються інші (первинні) документи, що підтверджують період роботи в зоні відчуження: первинні документи, що підтверджують періоди перебування в зоні відчуження: довідки про періоди роботи в зоні, табелі обліку робочого часу за період роботи в зоні, подорожні листи для водіїв, копії відомостей (особових рахунків) на виплату заробітної плати; особи, що були призвані на військові збори, можуть підтвердити виконання робіт в зоні довідками військових частин про виконання робіт в зоні, архівними документами Міністерства оборони.

Отже, законодавець встановив перелік документів, що підтверджують участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який не обмежується лише довідкою форми № 122, а навпаки, такий факт може бути підтверджений будь-якими первинними документами. Довідки про період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є лише підставою для визнання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Як видно з матеріалів справи, до заяви про призначення пенсії за віком позивачка додала довідку № 025/87 від 25.01.1993, наказ № 317 від 19.10.1987, довідку про заробітну плату від 10.12.1992, довідку № 1442 від 07.04.1991 та копії з трудової книжки серії НОМЕР_2 . Водночас згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 позивачка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 Закону № 796-ХІІ документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Статтею 15 Закону № 796-ХІІ передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення органами місцевого самоврядування.

Відтак суд зауважує, що документ, який надає право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 21 листопада 2006 року у справі № 21-1048во06 та від 04 вересня 2015 року у справі № 690/23/15 та Верховний Суд у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 333/2072/17 та від 27 лютого 2019 року у справі № 500/2778/17.

Таким чином, оскільки в силу приписів п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-ХІІ позивачка належить до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році (категорія 2), суд вважає, що позивачка має право на користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Водночас суд критично оцінює посилання відповідача на те, що довідка № 025/87 від 25.01.1993 не містить усіх необхідних відомостей, адже як з цієї довідки, так і багатьох інших наданих позивачкою документів можна чітко встановити, що у період з 19.10.1987 по 20.11.1987 позивачка перебувала в зоні ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та працювала поваром в столовій ОРСа ЧАЕС.

Крім того, відповідно до п. 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Вказані документи позивачкою були надані, що відповідачем не заперечується. Відтак, на думку суду, відповідач безпідставно обґрунтував своє рішення про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком. При цьому інших належних доказів, які б підтверджували недостовірність наданих позивачкою довідок, відповідач суду не надав.

Також суд зазначає, що відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Водночас страховий стаж позивачки становить 23 роки 6 місяців 6 днів та є достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Отже, матеріалами справи повністю підтверджується, що позивачка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році та відповідає усім необхідним умовам для призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зі зниженням пенсійного віку на 8 років та зменшенням страхового стажу на таку ж кількість років.

З огляду на наведене суд доходить висновку, що відмова відповідача у призначенні позивачці вказаної пенсії є незаконною та порушує гарантоване державою право особи на пенсійне забезпечення. Тому рішення відповідача за № 67 від 11.10.2019 визнається судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Згідно із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У багатьох рішеннях Європейський суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі "Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини").

В пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).

Крім того, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції, Суд вказує на те, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути:

- незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 6 вересня 2005 року у справі "Гурепка проти України", п. 59);

- спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі "Кудла проти Польщі", п. 158; рішення від 16 серпня 2013 року у справі "Гарнага проти України", п. 29).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

З огляду на викладене, враховуючи те, що оскаржуване рішення порушує право позивачки, гарантоване статтею 1 Протоколу Першого до Конвенції, з метою забезпечення ефективного поновлення порушених прав позивачки у спірних правовідносинах суд доходить висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачці пенсію згідно із ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" належить задовольнити. При цьому враховується, що з заявою про призначення пенсії позивачка звернулася до відповідача 05.06.2019.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити повністю.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 67 від 11 жовтня 2019 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 8 років відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 8 років відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з 05 червня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Інформація про учасників справи:
1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 );
2) відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).
Судове рішення складено 16.01.2020.

Суддя Сало Павло Ігорович