Справа № 640/17518/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2020 року м. Київ № 640/17518/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування звукозаписувальним засобом адміністративну справу

за позовом Міністерства інфраструктури України

до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

Міністерство інфраструктури України (далі також - позивач, боржник, Мінінфраструктури) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 11.06.2019 ВП № 55944382 про накладення на Міністерство інфраструктури України штрафу у розмірі 5 100,00 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19.08.2019 ВП № 55944382 про накладення на Міністерство інфраструктури України штрафу у розмірі 10 200,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати подання відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 55944382 про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами Міністерства інфраструктури України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі. Ухвалено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Поновлено позивачу строк звернення до адміністративного суду. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 22.11.2019 року. У судовому засіданні 22.11.2019 року вирішити питання заміни неналежного відповідача в порядку статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України. Явку представника Міністерства інфраструктури України визнано обов`язковою.

У судове засідання 22.11.2019 року прибув представник позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.11.2019 року замінено неналежного відповідача у адміністративній справі №640/17518/19 - Міністерство юстиції України, на належного - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі також - відповідач). Розгляд адміністративної справи №640/17518/19 розпочато спочатку. Зобов`язано Міністерство інфраструктури України у строк до 25.11.2019 року подати через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва належно оформлені примірники позовної заяви для Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та для суду. Витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №55944382. Зобов`язано відповідача подати до суду належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №55944382 та відзив відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, який, з урахуванням вимог статей 269, 287 КАС України, у строк до 02.12.2019 року. Звернуто увагу відповідача, що у разі неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 04.12.2019 року.

У судове засідання 04.12.2019 року прибув представник позивача.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем не виконано ухвалу суду від 22.11.2019 року в частині подання відзиву та копій матеріалів виконавчого провадження, з огляду на що, поставлено питання про повторне витребування доказів. Представник позивача не заперечував.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2019 року витребувано повторно у відповідача належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №55944382. Наступне судове засідання призначено на 18.12.2019 року.

Через канцелярію суду 13.12.2019 року відповідачем подано витребувані судом документи.

У судове засідання 18.12.2019 року прибув представник позивача. Належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання відповідачем участь уповноваженого представника не забезпечено, відзиву на позовну заяву не подано.

Судом оголошено про початок розгляду справи по суті та надано вступне слово представнику позивача.

Представником позивача зазначено, що Міністерством інфраструктури України, як боржником у виконавчому провадженні №55644382, вчинено всі залежні від нього дії, спрямовані на виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області №310/2284/17 та постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №55944382 від 07.03.2018 року, а саме: видано наказ від 23.03.2018 року №19-0 та ознайомлено з цим наказом особу, яку поновлено на роботі.

Невнесення ж запису до трудової книжки цієї особи про поновлення її на роботі, мало місце в зв`язку з відмовою цієї особи надати трудову книжку для внесення відповідних записів, про що складено відповідні акти та повідомлено про наведене виконавця.

Враховуючи викладене, позивач вважає протиправними оскаржувані постанови про накладення штрафів на боржника та складеного державним виконавцем повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за умисне невиконання позивачем виконавчого листа Апеляційного суду Запорізької області №310/2284/17від 13.12.2017 року, та просить їх скасувати.

Судом заслухано вступне слово позивача та оголошено про відкладення судового засідання з метою виготовлення повного рішення до 15.01.2020 року.

У судове засідання 15.01.2020 року сторони не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

На виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 05.12.2017 року у справі №310/2284/17 про поновлення на роботі ОСОБА_1 07.03.2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренком Р.Г. (далі також - державний виконавець) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55944382, яку направлено до Міністерства інфраструктури України для виконання та до відома.

Міністерством інфраструктури України на виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 05.12.2017 року у справі №310/2284/17 та постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07.03.2018 року ВП №55944382, видано наказ від 23.03.2018 року №19-О, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» (далі також - ДП «Бердянський МТП»).

Крім того, з метою ознайомлення ОСОБА_1 з наказом та внесення до трудової книжки запису про поновлення на роботі, позивач направив на адресу ОСОБА_1 листа з проханням звернутися ОСОБА_1 до служби управління персоналом ДП «Бердянський МТП».

За інформацією, наданою ДП «Бердянський МТП», 02.04.2018 року забезпечено ознайомлення ОСОБА_1 з наказом Міністерства інфраструктури України від 23.03.2018 №19-0, однак трудову книжку для внесення до неї запису про поновлення, ОСОБА_1 відмовився надати, про що складено акт від 02.04.2018 року.

Про цю обставину Міністерством інфраструктури України листом від 31.05.2018 року №5790/10/10-18 повідомлено головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Проте, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренком Р.Г. не взято до уваги лист Міністерства інфраструктури України від 31.05.2018 року №5790/10/10-18, та 11.06.2018 року прийнято постанову ВП №55944382, якою на Міністерство інфраструктури України за невиконання судового рішення про поновлення на роботі без поважних причин накладено штраф у розмірі 5100 грн.

Позивачем оскаржено вказано постанову від 11.06.2018 року про накладення штрафу до суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.08.2018 року у справі № 826/9590/18 позов Міністерства інфраструктури України задоволено. Скасовано постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренка Р.Г. від 11.06.2018 ВП №55944382 про накладення на Міністерство інфраструктури України штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Вказане рішення суду набрало законної сили 07.05.2019 року.

Вимогою державного виконавця від 26.09.2018 року № 55944382/7-20.1 зобов`язано ОСОБА_1 надати до ДП «Бердянський МТП» трудову книжку для внесення запису про поновлення на роботі на підставі відповідного наказу; роз`яснено ОСОБА_1 , що відповідно до пункту 4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій.

Листом Міністерства інфраструктури України від 11.10.2018 року №3346/10/14-18 поінформовано ДП «Бердянський МТП» про необхідність забезпечення виконання вказаної вимоги державного виконавця щодо зобов`язання Мінінфраструктури, ДП «Бердянський МТП»:

- внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про поновлення на роботі, призначивши дату проведення вказаних дій на 17.10.2018 року об 11:00 за адресою: м. Бердянськ, вул. Горького 13/7 в приміщені служби управління персоналом ДП «Бердянський МТП»;

- внести до трудової книжки ОСОБА_1 у разі неможливості внесення запису 17.10.2018, запис про поновлення на роботі, призначивши дату проведення вказаних дій на 22.10.2018 об 12:00 за адресою: м. Бердянськ, вул. Горького 13/7 в приміщені служби управління персоналом ДП «Бердянський МТП»;

- повідомити державного виконавця не пізніше 25.10.2018 про результати вказаної вимоги та надати відповідні документи за адресою: м. Київ. вул. Городецького, 13, 01001 та електронною поштою (зазначено адресу державного виконавця).

Згідно з інформацією, наданою листом ДП «Бердянський МТП» від 23.10.2018 року № 10/6-49, для забезпечення виконання вимоги державного виконавця від 26.09.2018 року № 55944382/7-20.1, ОСОБА_1 надіслано листи ДП «Бердянський МТП» із запрошенням прибути для внесення запису до трудової книжки.

Проте, в строки, встановлені вимогою державного виконавця, а саме об 11:00 17.10.2018 року та/або о 12:00 год. 22.10.2018 року за адресою: м. Бердянськ, вул. М. Горького. 13/ приміщення служби управління персоналом ДП «Бердянський МТП» ОСОБА_1 М. І. не прибув, про що позивачем складено Акти від 17.10.2018 року та від 22.10.2018 року та повідомлено відповідача листом від 24.10.2018 року №11946/15/10-18.

Вимогою державного виконавця від 06.11.2018 року № 55944382/7-20.1 зобов`язано ОСОБА_1 надати до ДП «Бердянський МТП» трудову книжку для внесення запису про поновлення на роботі на підставі відповідного наказу; роз`яснено ОСОБА_1 , що відповідно до пункту 4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій.

Листом Міністерства інфраструктури України від 16.11.2018 року №13000/10/10-18 поінформовано ДП «Бердянський МТП» про необхідність забезпечення виконання вказаної вимоги державного виконавця щодо зобов`язання Мінінфраструктури, ДП «Бердянський МТП»:

- внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про поновлення на роботі, призначивши дату проведення вказаних дій на 29.11.2018 року об 12:00 за адресою: м. Бердянськ, вул. Горького 13/7 в приміщені служби управління персоналом ДП «Бердянський МТП»;

- внести до трудової книжки ОСОБА_1 у разі неможливості внесення запису 29.11.2018, запис про поновлення на роботі, призначивши дату проведення вказаних дій на 03.12.2018 об 12:00 за адресою: м. Бердянськ, вул. Горького 13/7 в приміщені служби управління персоналом ДП «Бердянський МТП»;

- повідомити державного виконавця не пізніше 05.12.2018 року про результати вказаної вимоги та надати відповідні документи за адресою: м. Київ. вул. Городецького, 13, 01001 та електронною поштою (зазначено адресу державного виконавця).

Листом Міністерства інфраструктури України від 12.12.2018 року №14237/10/10-18 повідомлено відповідача, що за інформацією, наданою листом ДП «Бердянський МТП» від 30.11.2018 року №10/6-53-610 для забезпечення виконання вимоги державного виконавця Сидоренка Р.Г. від 06.11.2018 року №55944382/7-20.1, ОСОБА_1 29.11.2018 року з`явився з трудовою книжкою до служби управління персоналом підприємства, але не погодився на внесення до неї запису про поновлення його на роботі на підставі наказу Міністерства інфраструктури України від 23.03.2018 року №19-О, про що складено Акт від 29.11.2018 року.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренка Р.Г. від 11.06.2019 року у ВП № 55944382 на Міністерство інфраструктури України накладено штраф у розмірі 5 100,00 грн.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренка Р.Г. від 19.08.2019 року у ВП № 55944382 накладено на Міністерство інфраструктури України штрафу у розмірі 10 200,00 грн.

29.08.2019 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренком Р.Г. складено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами Міністерства інфраструктури України.

Вважаючи постанови державного виконавця від 11.06.2019 року та від 19.08.2019 року, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (із змінами і доповненнями) (далі - Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 1 частиною першою статті 3 Закону №1404 встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою, пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Частиною четвертою статті 19 Закону №1404 передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Пунктом 6 частиною п`ятою статті 19 Закону №1404 встановлено, що боржник зобов`язаний надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Статтею 63 Закону встановлено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до частин першої - третьої статті 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Системний аналіз викладених правових норм свідчить про те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

При цьому, застосування такого заходу реагування як винесення постанови про накладення штрафу є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Отже, слід дійти висновку, що постанову про накладення штрафу державним виконавцем може бути винесено лише після перевірки виконання такого рішення та у разі невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Відповідно до статті 65 Закону №1404 рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено з матеріалів справи, у провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебувала адміністративна справа №826/9590/18 за позовом Міністерства інфраструктури України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренка Р.Г. від 11.06.2018 року ВП №55944382 про накладення на Мінінфраструктури штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.08.2018 року в адміністративній справі №826/9590/18 позов Міністерства інфраструктури України задоволено. Скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренка Р.Г. від 11.06.2018 року ВП №55944382 про накладення на Міністерство інфраструктури України штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.08.2018 року у справі за адміністративним позовом Міністерства інфраструктури України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови про накладення штрафу - повернуто апелянту.

Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.08.2018 року в адміністративній справі №826/9590/18 не оскаржено.

Так, відповідно до положень статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.08.2019 року в адміністративній справі №826/9590/18 набрало законної сили 07.05.2019 року, а тому обставини, встановлені цим рішенням суду не потребують доказування.

Із змісту рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.08.2019 року в адміністративній справі №826/9590/18 вбачається, що судом встановлено наступне.

На підставі виконавчого листа №310/2284/17, виданого Апеляційним судом Запорізької області 13.12.2017 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт», головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренком Романом Григоровичем відкрито виконавче провадження ВП №55944382, про що винесено відповідну постанову від 07.03.2018 року.

На виконання постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренка Р.Г. від 07.03.2018 року ВП №55944382 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №310/2284/17, виданим 13.12.2017 року Апеляційним судом Запорізької області, Міністерством інфраструктури України видано наказ від 23.03.2018 року №19-О про поновлення ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт».

З метою виконання вказаного Наказу Державне підприємство «Бердянський морський торговельний порт» на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) направило листа від 26.03.2018 №А-2-08 щодо прибуття ОСОБА_1 до служби управління персоналом ДП БМТП для ознайомлення з наказом та внесення до трудової книжки запису про поновлення на роботі.

З Акту від 02.04.2018 року встановлено, що начальник СУП ДП БМТП Єресько О.С. в присутності референта директора Поклад Д.Є. та секретаря директора Татарової Н.К. , о 09.00 02.04.2018 року на виконання вимог наказів Міністерства інфраструктури України від 23.03.2018 року №19-О та від 26.03.2018 року №20-О, ознайомив ОСОБА_1 з вищезгаданими наказами під підпис. Однак, від пропозиції щодо внесення в трудову книжку записів про поновлення на роботі та звільнення згідно наказів Міністерства інфраструктури України від 23.03.2018 року №19-О та від 26.03.2018 року №20-О ОСОБА_1 відмовився та не надав трудову книжку.

Листом від 31.05.2018 року №5790/10/10-18 Міністерство інфраструктури України повідомило Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренка Р.Г. щодо виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області. В якості додатків до вказаного листа Мінінфраструктури направлено копію наказу Міністерства інфраструктури України від 23.03.2018 року №19-О на 1 арк., копію листа ДП «Бердянський МТП» від 26.03.2018 року №А-2-08 на 1 арк., копію Акта від 02.04.2018 року на 1 арк.

Скасовуючи постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренка Р.Г. від 11.06.2018 року ВП №55944382 про накладення на Міністерство інфраструктури України штрафу у розмірі 5100,00 грн. судом зазначено, що боржник на виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області №310/2284/17 та постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №55944382 від 07.03.2018 видав наказ від 23.03.2018 №19-0 та ознайомив з цим наказом особу, яку поновлено на роботі. Невнесення ж запису до трудової книжки цієї особи про поновлення її на роботі, мало місце в зв`язку з відмовою цієї особи надати трудову книжку для внесення відповідних записів, про що складено Акт від 02.04.2018 та повідомлено про наведене виконавця.

Тобто, судом встановлено факт вчинення боржником у виконавчому провадженні ВП №55944382 всіх залежних від нього дйї, спрямованих на виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області №310/2284/17 та постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №55944382 від 07.03.2018 року.

Водночас, з матеріалів адміністративної справи №640/17518/19, а саме копій документів, долучених позивачем до позовної заяви, судом встановлено, що державним виконавцем продовжено вчинення виконавчих дій з метою примусового виконання виконавчого листа №310/2284/17, виданого Апеляційним судом Запорізької області 13.12.2017 року без урахування висновків, викладених у рішенні суду у справі №826/9590/18, а саме, винесено вимоги від 26.09.2018 року № 55944382/7-20.1 та від 06.11.2018 року № 55944382/7-20.1, якими:

- зобов`язано ОСОБА_1 надати до ДП «Бердянський МТП» трудову книжку для внесення запису про поновлення на роботі на підставі відповідного наказу; роз`яснено ОСОБА_1 , що відповідно до пункту 4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій.

- зобов`язано Мінінфраструктури, ДП «Бердянський МТП» внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про поновлення на роботі, призначивши дату проведення вказаних дій в приміщені служби управління персоналом ДП «Бердянський МТП»;

- внести до трудової книжки ОСОБА_1 , у разі неможливості внесення запису, запис про поновлення на роботі, призначивши дату проведення вказаних дій на іншу дату, в приміщені служби управління персоналом ДП «Бердянський МТП»;

- повідомити державного виконавця у встановлені ним строки про результати вказаних вимог та надати відповідні документи за адресою відповідача.

- попереджено Мінінфраструктури про наслідки невиконання законних вимог державного виконавця, передбачені положеннями Закону №1404.

Судом встановлено, що позивачем, як боржником у виконавчому провадженні, вчинено наступні дії щодо виконання вимог державного виконавця від 26.09.2018 року № 55944382/7-20.1 та від 06.11.2018 року № 55944382/7-20.1. (далі також - вимоги державного виконавця).

Листами Мінінфраструктури від 11.10.2018 року №3346/10/14-18 та від 16.11.2018 року №13000/10/10-18на адресу ДП «Бердянський МТП» направлено вимоги державного виконавця з метою їх виконання.

У встановлену у вимозі державного виконавця від 26.09.2018 року № 55944382/7-20.1 дату, ДП «Бердянський МТП» складено Акт від 17.10.2018 року, відповідно до змісту якого, ОСОБА_1 не прибув на вимогу державного виконавця, інформації про причини невиконання ОСОБА_1 вимоги державного виконавця не находило.

У встановлену у вимозі державного виконавця від 06.11.2018 року № 55944382/7-20.1 дату ДП «Бердянський МТП» складено Акт від 29.11.2018 року про те, що ОСОБА_1 29.11.2018 року з`явився з трудовою книжкою до служби управління персоналом підприємства, але не погодився на внесення до неї запису про поновлення його на роботі на підставі наказу Міністерства інфраструктури України від 23.03.2018 року №19-О.

Листами від 24.10.2018 року №11946/15/10-18 та від 12.12.2018 року №14237/10/10-18 Міністерством інфраструктури України повідомлено відповідача про стан виконання вимог державного виконавця та вчинені боржником дії на їх виконання.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» зазначено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Суд зауважує, що «поважність причин» це оціночне поняття.

Поважні причини - це обставини, що діють на волю суб`єкта, з яким законодавець пов`язує звільнення цього суб`єкта від виконання покладених на нього обов`язків або від визначених законодавством негативних наслідків його поведінки.

До поважних причин можуть бути віднесені будь-які обставини навколишнього світу. Це можуть бути як дії фізичних або юридичних осіб, так і явища, які не залежать від волі людини. Такі обставини мають впливати на волю суб`єкта трудових правовідносин. Саме внаслідок дії цих обставин, що виникли раптово або закономірно, він не має змоги належним чином виконувати покладені на нього обов`язки.

Обставини, що визначаються законом як поважні причини, звільняють суб`єкта трудових правовідносин від виконання покладених на нього обов`язків або негативних для нього наслідків.

Дослідивши документи, подані сторонами та обставини справи в цілому, суд дійшов висновку, що позивачем вчинялись активні дії з метою виконання рішення суду на вимоги державного виконавця, що підтверджуються вищенаведеними долученими до матеріалів справи документами.

Разом з тим, через півроку після виконання вимог державного виконавця, останнім винесено постанову від 11.06.2019 року у ВП № 55944382 на Міністерство інфраструктури України про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн.; постанову від 19.08.2019 року у ВП № 55944382 про накладення на Міністерство інфраструктури України штрафу у розмірі 10 200,00 грн. та 29.08.2019 року складено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами Міністерства інфраструктури України.

Відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (із змінами і доповненнями) (далі також - Інструкція №512/5) постанова як окремий документ містить, зокрема, такі обов`язкові реквізити: мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Дослідивши зміст оскаржуваної постанови державного виконавця від 11.06.2019 року, у мотивувальній частині цієї постанови зазначено, що 28.05.2019 року державним виконавцем отримано лист ОСОБА_1 , яким повідомлено, що рішення суду станом на момент написання листа - не виконано, відповідний запис до трудової книжки не внесено.

На цій підставі відповідачем постановлено про стягнення з Мінінфраструктури штрафу у розмірі 5100, 00 грн. та встановлено боржнику строк для виконання рішення суду протягом трьох днів.

Водночас, у наданих відповідачем на ухвалу суду від 04.12.2019 року про повторне витребування доказів копіях матеріалів виконавчого провадження лист ОСОБА_1 від 28.05.2019 року, на який посилається відповідач в оскаржуваних постановах, не міститься.

Крім того, суд зауважує, що відповідачем відзиву на позовну заяву не подано, а надані суду копії матеріалів виконавчого провадження містять лише копії: виконавчого листа від 15.12.2017 року №310/2284/17, постанови від 07.03.2018 року про відкриття виконавчого провадження №55944382; постанови від 11.06.2019 року у ВП № 55944382 про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн.; постанови від 19.08.2019 року у ВП № 55944382 про накладення штрафу у розмірі 10 200,00 грн.; повідомлення від 29.08.2019 року №55944382/7-20.1 про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами Міністерства інфраструктури України; постанови від 30.08.2019 року про закінчення виконавчого провадження.

З копій матеріалів виконавчого провадження, наданих суду відповідачем, судом встановлено відсутність задокументованих проведених виконавчих дій державного виконавця щодо перевірки виконання рішення суду; доказів надіслання державним виконавцем оскаржуваних постанов та повідомлення боржнику; рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.08.2018 року у справі № 826/9590/18; вимог державного виконавця від 26.09.2018 року № 55944382/7-20.1 та від 06.11.2018 року № 55944382/7-20.1 та документів, надісланих державному виконавцю сторонами виконавчого провадження про виконання цих вимог.

Вказане, на думку суду, свідчить про недобросовісність відповідача в частині виконання встановленого судом обов`язку подання доказів.

Враховуючи те, що позивачем надано докази, які не оспорюються відповідачем, та які вказують на невнесення боржником запису до трудової книжки ОСОБА_1 про поновлення його на роботі у зв`язку з відмовою цієї особи надати трудову книжку для внесення відповідних записів, про що складено відповідні акти та про що повідомлено державного виконавця, суд дійшов висновку про необґрунтованість винесеної державним виконавцем постанови від 11.06.2019 року про стягнення штрафу у розмірі 5100, 00 грн. та її протиправність.

Із змісту мотивувальної частини постанови державного виконавця від 19.08.2019 року про накладення штрафу у розмірі 10200, 00 грн. судом встановлено, що підставою для її постановлення вказано невиконання рішення суду у строк, встановлений державним виконавцем у постанові від 11.06.2019 року про стягнення штрафу у розмірі 5100, 00 грн.

З огляду на те, що судом встановлено протиправність винесеної постанови від 11.06.2019 року про стягнення штрафу у розмірі 5100, 00 грн., суд дійшов висновку про визнання протиправними та скасування постанови державного виконавця від 19.08.2019 року про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн. та повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 29.08.2019 року №55944382/7-20.1, як похідних позовних вимог.

Виходячи з положень частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі «Глоба проти України» відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява №59498/00, пункт 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, пункт 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 року у справі «Фуклев проти України» (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі "Глоба проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до абзаців 2, 3 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, оцінюючи дії відповідача, вчинені саме в межах виконавчого провадження №55944382, та дії позивача, які, зокрема, передували винесенню оскаржуваних постанов, враховуючи те, що судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем невиконання боржником рішення суду без поважних причин, суд дійшов висновку, що державним виконавцем протиправно винесені оскаржувані постанови від 11.06.2019 року та від 19.08.2019 року про стягнення штрафу та складено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 29.08.2019 року №55944382/7-20.1.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та враховуючи, що судом виявлено порушення відповідачем вимог законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з квитанцією 06.09.2019 року №678 позивачем сплачено судовий збір в сумі 5 763 грн. 00 коп. Відтак, з огляду на задоволення позову, суд дійшов висновку про присудження на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 5 763 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 271, 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Міністерства інфраструктури України задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренка Романа Григоровича від 11.06.2019 року ВП № 55944382 про накладення на Міністерство інфраструктури України штрафу у розмірі 5 100,00 грн.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренка Романа Григоровича від 19.08.2019 року ВП № 55944382 про накладення на Міністерство інфраструктури України штрафу у розмірі 10 200,00 грн.

4. Визнати протиправним та скасувати повідомлення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренка Романа Григоровича від 29.08.2019 року №55944382/7-20.1 про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами Міністерства інфраструктури України у ВП № 55944382.

5. Стягнути на користь Міністерства інфраструктури України (, адреса: 01135, м. Київ, вул. Перемоги, 14) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, адреса: 01011, м. Київ, вул. Городецького, 13) суму судового збору у розмірі 5 763 грн. 00 коп. (п`ять тисяч сімсот шістдесят три грн. гривні 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Згідно з частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

У відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Міністерство інфраструктури України (, адреса: 01135, м. Київ, вул. Перемоги, 14);

Відповідач: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, адреса: 01011, м. Київ, вул. Городецького, 13).

Повне рішення складено 15.01.2020 року.

Суддя Л.О. Маруліна