Справа № 495/2171/19
Суддя: Шевчук Ю. В.
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/2171/19
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

16 січня 2020 року м. Білгород-Дністровський

головуючого судді - Шевчук Ю.В.,

за участю секретаря - Аслановій Ф.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання прийняти рішення та провести поновлення виплати раніше призначеної пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати відповідача прийняти рішення, яким поновити виплати позивачу призначеної пенсії за вислугу строків служби (вислугу років) в розмірі передбаченому чинним Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з змінами та доповненнями на момент нарахування та виплати пенсії з урахуванням матеріалів пенсійної справи з грудня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1 від 19 січня 1998 року ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугу строків служби (вислугу років) з 02 грудня 1997 року, відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року. Згідно довідки головного управління державної міграційної служби України в Одеській області в вересні 2004 року ОСОБА_1 переїхав на постійне місце проживання за кордон - до Ізраїлю, у зв`язку з чим йому було припинено виплату пенсії. Зазначену відмову від 02.01.2019 року № 2873/Л-11 відповідача позивач вважає необгрунтованою та незаконною, такою, що порушує його права.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився. Проте адвокат Шаркевич С.В. надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області не з`явився. Проте 15.04.2019 року надав до суду відзив, відповідно до якого просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі з огляду на наступне. По-перше, посилання Позивача на вимоги ст. 49, 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.03.2003 №1058-ІV (далі - Закон 1058-ІV) і на рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 є безпідставним, оскільки позивачу пенсія не призначалась та не припинялась на підставі вимог Закону №1058-ІV, пенсія позивачу призначалась за вислугу років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ. По-друге, відповідно до п. 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402 (далі - Порядок) заява про припинення виплати пенсії у зв`язку з виїздом за кордон, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні тощо, подається пенсіонером, або його законним представником особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання.

Відповідно до статті 242 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-ІV представником за законом є батьки (усиновлювачі) малолітніх та неповнолітніх дітей, опікуни малолітньої особи та фізичної особи, визнаною недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа.

Згідно із п. 1 ст. 78 Цивільного кодексу України дієздатна фізична особа, яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки, має право обрати собі помічника. Помічником може бути дієздатна фізична особа. За заявою особи, яка потребує допомоги, ім`я її помічника реєструється органом опіки та піклування, що підтверджується відповідним документом.

Представник Позивача, який звертався до головного управління для поновлення виплати пенсії, не є його законним представником, а діє на підставі довіреності, що не передбачено Порядком, а отже, для поновлення пенсії Позивачу необхідно звернутись до головного управління особисто з відповідно заявою.

По-третє, що стосується позовної вимоги про зобов`язання прийняти рішення головне управління зазначає наступне.

Головне управління є органом виконавчої влади, який відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України має право діяти лише у межах, передбачених діючим законодавством України, а отже головне управлінням не має право приймати рішення, які не передбачені для нього законодавством України.

Прийняття рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України передбачено п. 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1). Однак, Позивач отримував пенсію на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших категорій осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ. Відповідно до цього закону діє Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затверджений Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі - Порядок № 3-1), яким не передбачено прийняття головним управлінням рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший чи поновлення раніше призначеної пенсії.

Крім того, Порядок № 22-1 застосовується виключно районними/місцевими/ районними у містах та об`єднаними управліннями Пенсійного фонду України, оскільки головні управління Фонду на підставі статті 99 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 № 1522 "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян" виконують обов`язки лише щодо призначення (перерахування) та виплати пенсій військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах Закону України № 2262-ХІІ.

Дослідивши матеріали справи та відзив відповідача суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України та відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1 від 19 січня 1998 року йому було призначено пенсію за вислугу строків служби (вислугу років) з 02 грудня 1997 року, відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року. Згідно довідки Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області в вересні 2004 року ОСОБА_1 переїхав на постійне місце проживання за кордон - до Ізраїлю. (а.с. 18).

У зв`язку з переїздом за кордон позивачу було припинено виплату пенсії. 13 Грудня 2018 року представник позивача по довіреності ОСОБА_3 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , проте згідно листа відповідача №2873/Л-11 від 02.01.2019 року йому було відмовлено у поновленні виплати песії з посиленням на те, що ОСОБА_3 не є законним представником ОСОБА_1 , тому підстави для поновлення виплати пенсії за її заявою не має. Також зазначено, що згідно із пунктом 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається пенсіонером, або його законним представником особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає зазначену відповідь управління ПФУ необґрунтованою, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно п. 1 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого Постановою ПФУ №3-1 від 30.01.2007 року, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Відповідно до п. 6 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого Постановою ПФУ №3-1 від 30.01.2007 року днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дати їх відправлення.

У разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику (посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу) роз`яснюється, які документи необхідно надати додатково. При поданні документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року, заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення. Особа, яка звернулася за призначенням пенсії, пред`являє паспорт або інший документ, що засвідчує особу.

Суд зазначає, що Порядок є підзаконним нормативно-правовим актом та має нижчу юридичну силу, ніж норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з ч.4 ст.7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верхового Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов`язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Отже, чинним законодавством передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатись до органу ПФУ особисто.

Суд звертає увагу, що до пенсійного органу звертався представник позивача на підставі довіреності з проставленим апостилем, що підтверджується переліком до заяви. Вказані обставини свідчать, що із заявою про поновлення виплати ОСОБА_1 пенсії звернулась уповноважена особа. До того ж до заяви були додані всі необхідні документи, які передбачені «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"», затвердженого Постановою ПФУ №3-1 від 30.01.2007 року.

Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами та враховуючи судову практику, суд дійшов висновку, що при подачі заяви про поновлення виплати пенсії застосуванню підлягає ст. 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року, а не «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"», затвердженого Постановою ПФУ №3-1 від 30.01.2007 року, який істотно звужує обсяг встановлених Законом прав та суперечить приписами нормативного-правового акту вищої сили.

В матеріалах справи міститься належним чином оформлена та засвідчена копія довіреності від 09.07.2017 року, якою позивач уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси перед Пенсійним фондом України з питання відновлення пенсії України, яка була долучена представником при зверненні до управління ПФУ 13.12.2018 року та обумовлювала обов`язок відповідача розглянути заяву по суті.

На підставі викладеного суд критично оцінює відповідні доводи відповідача, покладені в основу відзиву на позов, та звертає його увагу на обов`язок управління ПФУ, як органу державної влади, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також критично ставиться до клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на те, що Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області прийнято рішення від 16.03.2018 по справі № 495/10632/17 яким адміністративний позов за позовною заявою ОСОБА_1 до головного управління про зобов`язання прийняти рішення та провести поновлення виплати раніше призначеної пенсії задоволено. Зобов`язано головне управління прийняти рішення, яким поновити позивачу нарахування та виплату призначеної пенсії за вислугу строків служби (вислугу років) в розмірі, передбаченому чинним Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з змінами та доповненнями на момент нарахування та виплати пенсії, з урахуванням матеріалів пенсійної справи з жовтня 2017 року. В подальшому, зазначене рішення суду від 16.03.2018 постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2018 було скасовано та ухвалено постанову про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Проте суд звертає увагу на те, що предметом оскарження в зазначеній вище адміністративній справі була відмова Головного управління ПФУ від 06.10.2017 року № 1234/Я-11 щодо поновлення виплати пенсії з 01.01.2005 року. Тобто предмет позову зовсім різний, оскільки охоплює різний проміжок часу та оскаржується зовсім інше рішення суб`єкта владних повноважень.

Додатково суд зазначає, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року, на яку послався відповідач як на правову підставу для відмови у поновленні пенсії позивачу, виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Вирішуючи спір, суд враховує, що рішенням від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в зазначеному рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

За приписами викладених вище норм чинного законодавства, позивач як громадянин України має право на виплату призначеної йому пенсії, проте з визначенням дати її відновлення в межах строків звернення до суду, передбачених КАС України.

Так, поновлення права на виплату пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов`язаних з поновленням виплати, серед яких: подання заяви про поновлення виплати з дотриманням строків звернення, наявність документів, які підтверджують факт призначення пенсії, припинення її виплати чи право на поновлення її виплати.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо зобов`язання Головного Управління Пенсійного Фонду України прийняти рішення яким поновити ОСОБА_1 виплати призначеної пенсії за вислугу строків служби (вислугу років) в розмірі передбаченому чинним Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з змінами та доповненнями на момент нарахування та виплати пенсії з урахуванням матеріалів пенсійної справи з грудня 2018 року, а саме з 13 грудня 2018 року.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 4 цієї ж статті у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.132, 139, 241-246 КАС України, суд-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання прийняти рішення та провести поновлення виплати раніше призначеної пенсії - задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, юридична адреса: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) прийняти рішення, яким поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 а, нарахування та виплату призначеної пенсії за вислугу строків служби (вислугу років) в розмірі передбаченому чинним Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з змінами та доповненнями на момент нарахування та виплати пенсії з урахуванням матеріалів пенсійної справи з 13 грудня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя

.