Справа № 340/2030/19
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2020 року м. Дніпросправа № 340/2030/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року, (суддя суду першої інстанції Притула К.М.), прийняте у порядку спрощеного провадження в м. Кропивницький, в адміністративній справі №340/2030/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

в с т а н о в и в :

13 серпня 2019 ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом в якому просила: визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-92911-50 від 05.02.2019 року винесену ГУ ДФС у Кіровоградській області про сплату ОСОБА_1 боргу в сумі 18276.72 грн.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що з 21.07.2005 року ОСОБА_1 була зареєстрована фізичною особою-підприємцем, але з 2005 року підприємницької діяльності не здійснювала, прибутку не отримувала, перебувала в Російській Федерації. Позивач зазначає, що в кінці грудня 2009 року після повернення з Російської Федерації вона звернулась до Голованівської ДФС із заявою про припинення підприємницької діяльності. Після ознайомлення з вимогою, позивач із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців дізналась, що інформація про припинення нею підприємницької діяльності - відсутня. Позивач вказує, що про проведення перевірок органів доходів і зборів з приводу правильності нарахування і сплати єдиного внеску її не повідомляли. Так зазначає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 05 лютого 2019 року № Ф-92911-50 платника єдиного внеску у сумі 18276,72 грн. являється протиправною та просить її скасувати.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову. Також, позивач зазначає, що судом першої інстанції не було враховано того факту, що вона була офіційно працевлаштована на ТОВ «СВІТАНОК ТРЕЙД» та роботодавцем сплачувався за позивача ЄВ. Крім того, позивач вказує, в супереч вимогам законодавства податковим органом занадто довго формувалась та направлялась на адресу позивача вимога про сплату недоїмки, у зв`язку з чим, сума ЄВ є занадто великою.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на адресу місця роботи ОСОБА_1 03.07.2019 р надійшов лист з Голованівського РВ ДВС в якому містилась постанова про звернення стягнення на заробітну плату від 27.06.2019 року на підставі вимоги про сплату боргу № Ф-92911 -50 від 05.02.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 18276,72 грн.

10.07.2019 під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, позивач ознайомилась із вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 року № Ф-92911-50.

Не погодившись із вимогою про сплату боргу, позивач оскаржив її у судовому порядку.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-92911 -50 від 05.02.2019 року була прийнята відповідачем у відповідності з приписами чинного законодавства, є правомірною і скасуванню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI , платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (ч. 5 ст. 8 цього Закону).

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

При цьому недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб -підприємців регулюються Законом України від 15 травня 2003 року № 755-ІV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі - Закон № 755).

Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону № 755, фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що на фізичних осіб- підприємців покладається обов`язок по сплаті єдиного внеску, розмір якого має бути не меншим за розмір мінімального страхового внеску, який має здійснюватися з моменту державної реєстрації фізичної особи, як підприємця до внесення до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців запису про припинення підприємницької діяльності такою особою.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься запис від 12.07.2019 про припинення ОСОБА_1 підприємницької діяльності.

Отже, позивач як фізична особа - підприємець повинен був сплачувати у 2017 та 2018 роках єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань як фізична особа - підприємець не залежно від факту провадження підприємницької діяльності, а також працевлаштування в іншому місці.

Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідачем вірно визначено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 18276,72 грн., у тому числі за 2017 рік у сумі 8448 грн. (704грн. х 12 міс) та за 2018 рік у сумі 9828,72грн.(819 грн. х 12 міс)., де 704грн. та 819 грн. - мінімальний розмірі єдиного внеску у відповідних періодах.

Таким чином, з огляду на несплату позивачем в добровільному порядку наявної недоїмки, податковим органом було обґрунтовано прийнято оскаржувану вимогу на загальну суму недоїмки 18276,72 грн.

Доводи апеляційної скарги з приводу порушення відповідачем строку надіслання вимоги про сплату недоїмки суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з вимогами п. 3 розділу VI Інструкції «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) позивача зі сплати єдиного внеску було визначено контролюючим органом на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів станом на 31.01.2019 року, 05.02.2019 року було сформовано та надіслано на адресу позивача вимогу про сплату єдиного внеску, вказане відповідає положенням ПК України та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо порядку формування та строків надіслання вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Доводи позивача стосовно того, що в 2009 році ним було подано до Голованівської ДФС заяву про припинення підприємницької діяльності, і що таку діяльність дійсно було припинено з 2009 року, суд апеляційної вважає необґрунтованими, оскільки у відповідності до офіційний даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа - підприємець з липня 2005 року по липень 2019 року, жодних записів про припинення нею діяльності упродовж 2009 року в реєстрі не міститься. Разом з тим, позивачем до суду не надано жодних належних та допустимих доказів, що у 2009 році ОСОБА_1 дійсно зверталась із заявою про припинення підприємницької діяльності до повноважного органу, однак з незалежних від неї причин запису про припинення діяльності внесено не було. Таким чином, в супереч ст. 77 КАС України, позивачем не підтверджено тих доводів, на яких ґрунтуються її вимоги.

Стосовно доводів позивача про порушення відповідачем права на мирне володіння майном, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Суханов та Ільченко проти України" (рішення від 26.06.2014, п.35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання" якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку обов`язок по сплаті єдиного внеску у його мінімальному розмірі прямо випливає з фактичної реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем у період, за який нараховано недоїмку, відтак позивач не набув "законне сподівання" на отримання "активу" за рахунок несплати до бюджету сум ЄВ. Отже, вимоги позивача не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві, відтак в даному випадку відсутнім є порушення права позивача на мирне володіння майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу Конвенції.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду тому підстави для його зміни або скасування - відсутні.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321 КАС України, суд, -

п о с т а н о и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року в адміністративній справі №340/2030/19- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай