Справа № 440/2519/19
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/2519/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/2519/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління МВС України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

12.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з вищезазначеним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України (надалі - відповідач, МВС України) щодо відмови в затвердженні та призначенні йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І-ї групи інвалідності;

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства внутрішніх справ України, оформлене листом від 31.05.2019 №15/2-2120, про відмову в затвердженні та призначенні йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І-ї групи інвалідності;

- зобов`язати МВС України та Управління МВС України в Полтавській області вчинити дії щодо призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І-ї групи інвалідності в порядку та в розмірі визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції";

- зобов`язати МВС України виділити та перерахувати на рахунок Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області кошти в сумі 422 030,00 грн для нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС України в Полтавській області видати наказ щодо виплати йому одноразової грошової допомоги та здійснити таку виплату;

- стягнути з МВС України моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн та 20 000,00 грн на відшкодування витрат на правову допомогу.

Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує на порушення своїх прав відмовою відповідачів у виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням вищої групи інвалідності. Зауважує, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням працівникові міліції інвалідності не обмежено у часі, вирішальним є лише наявність причинно-наслідкового зв`язку між інвалідністю та службою в органах внутрішніх справ.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 (суддя Бойко С.С.) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Однак в подальшому, ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 провадження у справі було закрито в порядку п. 4 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 - скасовано. Адміністративну справу №440/2519/19 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

До Полтавського окружного адміністративного суду справа №440/2519/19 надійшла 08.11.2019 та в цей же день, відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи, була передана судді Супруну Є.Б.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 13.11.2019 адміністративну справу прийнято до провадження, призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

05.12.2019 до суду від представника МВС України надійшов відзив на позов, за змістом якого відповідач заперечує проти позовних вимог. Вказує, що відповідно до чинного законодавства, передумовами для виплати одноразової грошової допомоги є: встановлення вищої групи інвалідності протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або встановлення іншої причини інвалідності або більший відсоток втрати працездатності протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступенем втрати працездатності без установлення інвалідності. Вимога про стягнення моральної шкоди з МВС України також не підлягає задоволенню, оскільки позивач не навів даних про вину безпосередньо посадових осіб МВС України у спричиненні йому моральної шкоди. Підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу також немає за відсутності жодних документів на підтвердження заявленої суми такої допомоги. Додає, що подання звіту про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду, до того ж відповідач в межах своїх функціональних повноважень та покладених судом зобов`язань виконує рішення суду у встановленому законом порядку.

Суд розглядає дану справу на підставі частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в межах строку, встановленого статтею 263 цього ж Кодексу.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Як встановив суд з матеріалів справи, відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого від 19.12.2011 Серія ВМ-1 № 001609 ОСОБА_1 установлено 70% втрати професійної працездатності - захворювання пов`язане з проходженням служби в ОВС (а.с. 68).

Відповідно до витягу з акту огляду МСЕК до довідки Сер. МСЕ Серія 7-66 ТЕ №0196438 позивачу встановлена друга група інвалідності з 14.12.2011, захворювання пов`язане з проходженням служби в ОВС (зворот а.с. 68), у зв`язку з чим на підставі висновку про призначення одноразової грошової допомоги в разі поранення або встановлення інвалідності згідно із Законом України від 20.12.1990 № 565-ХІІ "Про міліцію" ОСОБА_1 призначена та виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 38 220,00 грн. (а.с. 67).

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ №0012344 від 11.07.2018 ОСОБА_1 встановлено І групу інвалідності, захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в ОВС (а.с. 65).

19.07.2018 позивач звернувся із заявою (рапортом) до голови ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області Захарченка Д.А. про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням першої групи інвалідності, захворювання, пов`язане з проходженням служби в ОВС (а.с. 62).

До вказаної заяви позивачем додано: постанову ВЛК УМВС України в Полтавській області від 10.11.2011 № 15/ВЛК, довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії АГ № 0022651, виписку з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ № 0012344, довідку до акта огляду МСЕК Серії АВ №0012344, копію паспорта та ідентифікаційного коду, рахунок в банку, довідку НАСК "Оранта" від 19.07.2018 № 03-02/484.

31.07.2018 УМВС України в Полтавські області на підставі матеріалів працівника міліції ОСОБА_1 був складений висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20.12.1990 № 565-ХІІ "Про міліцію", яким на підставі пункту 3.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, одноразову грошову допомогу призначено у розмірі згідно з розрахунком 422 030,00 грн. (нарахована одноразова грошова допомога - 460 250,00 грн, раніше виплачена сума - 38 220,00 грн).

Однак листом Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від 22.08.2018 №15/2-3170 матеріали з питання призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 було повернуто без прийняття рішення з посиланням на те, що з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років, що за умовами пункту 4 Порядку не дає заявнику права на отримання грошової допомоги у більшому розмірі (а.с. 73).

У зв`язку з цим листом УМВС України в Полтавські області від 28.08.2018 №4/2340 позивача повідомлено про те, що матеріали повернуті без прийняття рішення (а.с. 74).

Позивач не погодився з діями та рішенням МВС України, у зв`язку з чим оскаржив їх до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 у справі №1640/3246/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до МВС України, Управління МВС України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії МВС України щодо повернення висновку та неналежного їх розгляду МВС України згідно з вимогами Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850. Зобов`язано МВС України повторно розглянути висновок з відповідними документами відносно ОСОБА_1 та прийняти рішення відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, з урахуванням висновків суду. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 16-20).

Рішення суду набрало законної сили 18.03.2019.

На виконання рішення суду у справі №1640/3246/18 Департамент фінансово-облікової політики МВС України розглянув матеріали ОСОБА_1 та 25.04.2019 затвердив висновок про відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з невідповідністю матеріалів вимогам п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 (а.с. 134).

Про прийняте рішення позивача повідомлено листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 31.05.2019 №15/2-2120 (а.с. 133). Зазначено, що оскільки після первинного огляду МСЕК, за результатами якого ОСОБА_1 установлено другу групу інвалідності та виплачено одноразову грошову допомогу, пройшло більше 2 років, підстав для призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням 1-ї групи інвалідності відповідно до умов Порядку немає, так як право на доплату такої грошової допомоги, з урахуванням раніше виплаченої суми, мають лише ті працівники міліції, яким вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, згідно рішення МСЕК, встановлено під час повторного огляду, проведеного протягом двох років від дати первинного огляду.

Не погоджуючись з такою відмовою, вважаючи, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням працівникові міліції інвалідності не обмежено у часі, а вирішальним є лише наявність причинно-наслідкового зв`язку між інвалідністю та службою в органах внутрішніх справ, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, врегульовані Законом України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-ХІІ (далі - Закон № 565-ХІІ) .

Закон №565-ХІІ втратив чинність у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII.

Відповідно до абз. 2, 3 п. 15 Прикінцевих положень Закону України "Про Національну поліцію" за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Такий порядок визначався частиною шостою статті 23 Закону України "Про міліцію", якою було встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності ІІІ групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначених положень, постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (надалі - Порядок № 850).

Пунктом 2 Порядку №850 визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 3 Порядку №850 визначені окремі підстави, які надають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, однією з яких є установлення працівникові міліції інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. При цьому розмір такої допомоги залежить від встановленої групи інвалідності.

Відповідно до пункту 14 Порядку №850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Зазначений перелік є вичерпним.

Отже, в разі установлення інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, працівник міліції позбавляється права на отримання грошової допомоги лише за наявності обставин, перелічених у пункті 14 Порядку № 850.

З матеріалів справи суд встановив, що 11.07.2018 позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією. За результатами огляду медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлено І групу інвалідності з 09.07.2018 на строк до 01.08.2020 у зв`язку із захворюванням, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відмовляючи у призначені та виплаті допомоги, відповідач керується лише положеннями п. 4 Порядку №850, якими передбачено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Виходячи з цього відповідач вважає, що оскільки з дати первинного обліку МСЕК пройшло більше 2 років, ОСОБА_1 не має правових підстав для отримання грошової допомоги.

Із такими доводами відповідача суд не погоджується з урахуванням наступного.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії. При цьому вимоги щодо виплати грошової допомоги можуть бути пред`явлені протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги (пункти 2, 13 Порядку № 850).

Із аналізу зазначених положень слідує, що виникнення права особи на виплату одноразової допомоги пов`язується законодавцем безпосередньо із фактом встановлення йому інвалідності. Тобто таке право виникає з дня встановлення інвалідності, зазначеного в довідці медико-соціальної експертної комісії, та може бути реалізоване особою протягом наступних трьох років від цієї дати.

Таким чином, днем виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності І групи, є вказана у довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією дата встановлення інвалідності, в даному випадку - 11.07.2018. А тому саме від цієї дати протягом трьох років за позивачем зберігається право на отримання допомоги.

Суд звертає увагу на те, що положення п. 4 Порядку №850, на які посилається відповідач, не позбавляють позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлюють обмеження у розмірі виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності.

Тобто, у випадку коли між первинним встановленням інвалідності та встановленням вищої групи чи іншої причини інвалідності не пройшло два роки, особі виплачується грошова допомога із урахуванням раніше проведеної виплати. У випадку ж, коли вища група інвалідності встановлена за межами двох років від первинного встановлення нижчої групи інвалідності, особа набуває повного права на отримання грошової допомоги у відповідному більшому розмірі без будь-яких відрахувань різниць між попередніми виплатами.

Жодних обмежень щодо неможливості призначення та виплати позивачу за наявності встановлених для цього підстав одноразової грошової допомоги за наслідком встановлення І (вищої) групи інвалідності як Порядок №850, так і положення інших нормативно-правових актів, які врегульовують спірне питання, не передбачають.

Винятком із цього правила є лише встановлення обставин, передбачених пунктом 14 Порядку №850. Однак таких відносно ОСОБА_1 судом встановлено не було.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем безпідставно відмовлено у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому першої групи інвалідності, а тому дії МВС України щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду І групи, є протиправними.

Відповідно висновок щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 по справі №1640/3246/18, складений 25.04.2019, підлягає скасуванню як протиправний.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України та Ліквідаційну комісію Управління МВС України в Полтавській області вчинити усі необхідні дії щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням першої групи інвалідності в порядку та в розмірі визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

На переконання суду даний спосіб відновлення порушеного права позивача є належним та достатнім у даному випадку.

У зв`язку з цим вимоги позивача, які стосуються способу виконання судового рішення, як то зобов`язання МВС України виділити та перерахувати на рахунок Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області кошти в сумі 422 030,00 грн для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, задоволенню не підлягають.

З урахуванням тієї обставини, що за приписами статі 5 Кодексу адміністративного судочинства України судом здійснюється захист лише порушених прав, свобод чи інтересів, то будь-які вимоги щодо захисту на перспективу задоволенню не підлягають, як і вимога позивача про зобов`язання Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області видати наказ щодо виплати одноразової грошової допомоги та здійснити таку виплату, оскільки відповідний обов`язок виникне у відповідача лише після затвердження висновку про призначення одноразової грошової допомоги на рівні МВС України.

Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_1 щодо стягнення з Міністерства внутрішніх справ України моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, суд виходить з такого.

Представник МВС України у відзиві вказує, що означена позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки питання стягнення моральної шкоди підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, позивач не навів жодних доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями відповідача та завданням моральної шкоди позивачу.

Твердження відповідача щодо непідсудності адміністративному суду вимог щодо стягнення моральної шкоди є помилковими, оскільки згідно з ч. 5 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Відповідно ж до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Враховуючи недоведеність тверджень позивача про тривалість моральних страждань, їх характер, суд не знаходить підстав для задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з чим відповідна позовна вимога задоволенню не підлягає.

З приводу вимоги про стягнення з МВС України витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн суд зазначає таке.

Згідно з частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зауважує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, на підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу позивач подав лише ордери серії ПТ №144676 від 12.07.2019 та №144636 від 23.07.2019 на ім`я адвоката Буряка Д.М., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю гр. Буряк Д.М. (а.с. 21-22, 32).

Однак, позивач не надав суду будь-яких платіжних документів, що свідчать про сам факт оплати послуг на правничу допомогу, як то платіжні доручення, касові чеки або інші банківські документи, які б підтверджували факт понесенням ним таких витрат у сумі 20 000,00 грн.

Відтак у задоволенні вимог позивача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу суд відмовляє у повному обсязі.

З приводу необхідності встановлення судового контролю шляхом подання звіту про виконання судового рішення, на якому наполягає позивач, суд вказує, що зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, за приписами ч. 1 ст. 382 КАС України, є правом, а не обов`язком суду, тому відповідну вимогу позивача, за відсутності обґрунтувань про те, що відповідач добровільно не виконуватиме рішення суду, суд залишає без задоволення.

За викладених обставин, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ), Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області (вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, 36014, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України з приводу відмови у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 по справі №1640/3246/18, складеного 25.04.2019 членом Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області Оніщенко Л.І.

Визнати протиправним та скасувати висновок Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 по справі №1640/3246/18, складений 25.04.2019 членом Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області Оніщенко Л.І.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ) та Ліквідаційну комісію Управління МВС України в Полтавській області (вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, 36014) вчинити усі необхідні дії щодо призначення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням першої групи інвалідності в порядку та в розмірі визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Б. Супрун