Справа № 420/2805/19
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2020-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2805/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу від 08.11.2018 № Ф-1243-52.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в періоді 22.05.2004-22.02.2019 він був зареєстрований як ФОП та здійснював господарську діяльність за спрощеною системою оподаткування (друга група, ставка 20%) за КВЕД 69.10 діяльність у сфері права. В періоді з 2012 р. по березень 2018 р. позивач як ФОП щомісячно регулярно сплачував ЄСВ у передбаченому Законом України № 2464-VI розмірі. З 05.12.2002 позивач вийшов на пенсію за вислугою років, а 05.03.2018 позивач досяг 60 років та в податковій звітності встановлена позначка «пенсіонер», у зв`язку із чим з квітня 2018 р. позивач звільнений від сплати за себе ЄСВ, так як отримує пенсію та досяг віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того, згідно свідоцтва № 1116 від 28.12.2002, виданого Одеською обласною КДКА, позивач є адвокатом. 22.04.2013 позивач подав до контролюючого органу за місцем проживання заяву ф. 5-ОПП з позначкою «зміни», копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю та отримав довідку про взяття на облік як ФОП з ознаками незалежної професійної діяльності (адвокат). В лютому 2019 р. позивач прибув до Ізмаїльської ОДПІ для закриття підприємницької діяльності та в подальшому у березні дізнався про наявність облікованого боргу зі сплати ЄСВ в розмірі 11 499,46 грн згідно вимоги № Ф-1243-52 від 08.11.2018. На запит позивач отримав розрахунок податкового органу щодо нарахування ЄСВ, відповідно до якого нарахування в 2017 р., три квартали 2018 р. здійснювалося йому як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність, тобто позивача подвійно оподатковано та зобов`язано двічі сплачувати ЄСВ як ФОП та як особу, що здійснює незалежну професійну діяльність. Позивач з цим нарахуванням не погоджується, так як до березня 2018 р. включно він як ФОП з ознаками незалежності діяльності сплачував ЄСВ; з квітня 2018 р. по лютий 2019 р. позивач звільнений від сплати ЄСВ на підставі ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI як пенсіонер, що досяг 60 років. На переконання позивача, будучи в статусі ФОП, він не повинен сплачувати ЄСВ окремо ще і як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, так як ст. 4 Закону містить лише перелік осіб, що є платниками єдиного податку, однак жодною нормою не визначено обов`язок застрахованої особи сплачувати ЄСВ, якщо вона одночасно має два різних статуси платника ЄСВ окремо. Тлумачення відповідачем законодавства призводить до подвійного оподаткування, що не відповідає принципам податкового законодавства України.

Ухвалою від 10.05.2019 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ст. 262 КАС України.

28.05.2019 до суду від ГУ ДФС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що звільнення ФОП, який обрав спрощену систему оподаткування від сплати ЄСВ можливе за наявності двох умов: така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інвалідів; така особа повинна отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Крім того, Радою Адвокатів України розглядалось питання щодо відсутності пільг в частині несплати ЄСВ, якщо адвокат є інвалідом або пенсіонером за віком та встановлено, що пільги не застосовуються до осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у тому числі адвокатську. Дане питання відображено у відповідному Рішенні Ради Адвокатів України «Про результати розгляду звернення Голови Ради адвокатів Харківської області щодо сплати ЄСВ адвокатами» № 144 від 08.09.2018. Отже, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, яким призначено пенсію за віком зобов`язані нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальних підставах. Отже, адвокати у 2017 -2018 роках, які здійснювали адвокатську діяльність індивідуально як особи, які проводять незалежну професійну діяльність, мали нараховувати єдиний соціальний внесок за себе у розмірі не меншому ніж 704 грн щомісячно та 819,06 грн у 2018 р. Позивач є пенсіонером з 05.03.2018, а незалежну професійну діяльність здійснює з 13.09.2013. Відповідно до інформаційних систем по фізичній особі, яка проводить незалежну професійну діяльність, ОСОБА_1 станом на 31.10.2018 встановлено наявність податкового боргу у сумі 11 499,46 грн за несплату єдиного внеску нарахованого за 2017 р. та І, II,III квартали 2018 р. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафних санкцій шляхом формування та надіслання платникам ЄСВ вимоги про її сплату.

Ухвалою від 12.06.2019 провадження по даній справі зупинено до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по зразковій справі № 520/3939/19.

Ухвалою від 15.01.2020 провадження по справі поновлено та продовжено її судовий розгляд.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 27.05.2004, дата запису: 05.06.2006, номер запису: 2 003919.

Згідно заяви ф. 5-ОПП від 13.09.2013 ОСОБА_1 зареєстрований як платник податків - фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат).

Відповідно до довідки про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включення до Єдиного державного реєстру ф. 34-ОПП від 20.03.2019 № 018, платник податків ) адвокат Міркун Сергій Миколайович взятий на облік 13.09.2013 за № 062.

Згідно з свідоцтвом платника єдиного податку серії А № 579887 з 01.01.2012 суб`єкт господарювання ОСОБА_1 з 01.01.2012 перебував на спрощеній системі оподаткування, ставка єдиного податку 20% - група 2. Вид господарської діяльності 69.10 Діяльність у сфері права.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, позивач був платником єдиного податку 2 групи, видами діяльності якого за КВЕД є: 69.10 «Діяльність у сфері права» (основний).

Згідно відомостей ЄДРПОУ діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 припинена за власним бажанням, запис від 22.02.2019 № 4003919.

В якості платника податків - фізичної особи-підприємця діяльність позивачем здійснювалась за спрощеною системою оподаткування з 01.01.2012 по 28.02.2019. При цьому 05.03.2018 ОСОБА_1 досяг 60 років, у зв`язку із чим в податковій звітності встановлена позначка «пенсіонер».

З огляду на позовну заяву, в лютому 2019 р. позивач при відвідуванні Ізмаїльського управління ГУ ДФС в Одеській області з питання закриття підприємницької діяльності в усній розмові з податковим інспектором дізнався про наявну в нього заборгованість зі сплати ЄСВ.

У зв`язку із цим 28.02.2019 позивач звернувся до податкового органу щодо надання інформації про реєстрацію податкової вимоги щодо нього і 06.03.2019 в приміщенні Ізмаїльської ОДПІ отримав копію вимоги № Ф-1243-52 від 08.11.2018, відповідно до якої ГУ ДФС в Одеській області нараховано станом на 31.10.2018 заборгованість зі сплати ЄСВ в розмірі 11 499,46 грн.

14.03.2019 ОСОБА_1 звернувся до Ізмаїльського управління ГУ ДФС в Одеській області із заявою щодо надання інформації щодо його належності до певної категорії платників ЄСВ; по якій з них проводилась оплата коштів; по якій з них утворилась заборгованість зі сплати ЄСВ; чи враховані пільги, також надання копій документів (інтегрованої картки платника ЄСВ, довідки про взяття на облік як ФОП).

Листом від 12.04.2019 № 6913/М/15-32-52-07-14 Ізмаїльське управління ГУ ДФС в Одеській області надало відповідь, відповідно до якої в автоматичному режимі ІС «Податковий блок» були проведені наступні нарахування: 19.01.2018 - 2 112 грн за 4й квартал 2017 р. як ФОПу; 19.04.2018 - 2 457,17 грн за 1й квартал 2018 р. як ФОПу; 19.04.2018 - 2 457,17 грн за 1 квартал 2018 р. як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність; 02.05.2018 - 8 448 грн за 2017 р. як особі, яка проводить незалежну професійну діяльність; 19.07.2018 - 2 457,18 грн за 2й квартал 2018 р. як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність; 19.10.2018 - 2 457,18 грн за 3й квартал 2018 р. як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність, а всього 20 388,72 грн. В 2018 р. платником сплачено станом на 01.11.2018 - 5 470 грн, та враховуючи наявну переплату станом на 01.01.2018 в сумі 3 149,26 грн, загальна сума боргу станом на 01.11.2018 становить 11 499,46 грн.

На підставі картки особового рахунку податковим органом було виставлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску Ф-1243-52 від 08.11.2018 на суму 11 499,46 грн, не погодившись із якою, позивач звернувся за судовим захистом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає зазначену вимогу необґрунтованою, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом № 2464-VI.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону № 2464-VI).

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ установлено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону № 2464-VI узяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, здійснюється органом доходів і зборів із внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (частина друга статті 5 Закону № 2464-VI).

Питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах ДФС, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття на облік/зняття з обліку платників єдиного внеску визначаються Порядком № 1162 (пункт 2 розділу І Порядку № 1162).

Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI (пункт 3 розділу І Порядку № 1162).

Взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб - підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закон № 755-IV) (пункт 4 розділу ІІ Порядку № 1162).

Взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755-IV, контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1, заяви про взяття на облік платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою № 12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 1 розділу ІІІ Порядку №1162).

Платники єдиного внеску, зазначені в пункті 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, подають заяву за формою № 1-ЄСВ (додаток 1) протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності (пункт 2 розділу ІІІ Порядку № 1162).

Платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755-IV, контролюючим органом наступного робочого дня з дня взяття на облік безоплатно надсилається (вручається) повідомлення про взяття їх на облік за формою № 2-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 1162).

Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац другий частини третьої статті 16 Закону № 2464-VI).

Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац третій частини першої статті 20 Закону № 2464-VI).

Відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами (абзац третій частини другої статті 20 Закону № 2464-VI).

Порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та порядок надання інформації з реєстру застрахованих осіб визначається Положенням № 10-1.

З метою забезпечення обробки інформації в реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки (пункт 1 розділу ІІІ Положення № 10-1).

Облікова картка відкривається в разі, зокрема, надходження у складі звітності відомостей про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; в інших випадках, передбачених Законом № 2464-VI (пункт 2 розділу ІІІ Положення № 10-1).

За змістом пункт 2 розділу ІV Положення № 10-1 до облікових карток реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску до ДФС України, яка є центральним органом виконавчої влади, що реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів, визначає Порядок № 435.

Пунктом 16 розділу ІV Порядку № 435 передбачено, що фізичні особи - підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску (додаток 5).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ( параграф 70).

За практикою Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа «Серков проти України», заява № 39766/05, параграф 43).

З огляду на вищевикладене, фізична особа - підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску. Законом № 2464-VI не передбачається порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

Системний аналіз норм Закону № 2464-VI та Положення № 10-1 свідчить про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи - підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до Пенсійного фонду України щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом № 2464-VI як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року по справі № 520/3939/19 (Пз/9901/10/19), провадження № 11-1111заі19.

В зазначеному рішенні Суд підкреслив наявність колізії між положеннями нормативно-правових актів різної юридичної сили, а саме: приписи пункту 16 розділу ІV Порядку № 435, яким передбачено обов`язок формування та подання звіту фізичною особою - підприємцем, з ознакою незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням пунктів 4 та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI.

При цьому положення пункту 16 розділу IV «Формування звіту» Порядку № 435 відсилають до додатка 5 «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску», розділом 6 якого визначені типи платника, серед яких окремо зазначено ФО - на загальній системі оподаткування, ФО - на спрощеній системі оподаткування, особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, членів фермерського господарства. Визначення окремого типу платника «фізична особа - підприємець, з ознакою незалежної професійної діяльності» формою звіту не передбачено.

За наявного існуючого правового регулювання Верховний Суд зазначив, що взяття та перебування на обліку платників єдиного внеску фізичної особи - підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом № 2464-VI не передбачено.

Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що хоча процедура щодо обліку платників єдиного внеску й була встановлена підзаконним нормативно-правовим актом, однак у частині визначення видів платників єдиного соціального внеску вона суперечить Закону № 2464-VI, тому немає підстав вважати, що дії органу, який використовував таку процедуру, узгоджуються з принципом належного врядування, оскільки надано перевагу приписам нормативно-правового акта, нижчому за ієрархією від указаного Закону.

Одночасно Велика Палата Верховного Суду також підкреслила, що існування нечіткого, суперечливого нормативного регулювання порушує принцип правової визначеності.

При цьому застосовними у цій справі є висновки Європейського суду з прав людини справа «Серков проти України» (цитовані у пункті 65 цієї постанови), оскільки принцип найбільш сприятливого тлумачення національного законодавства на користь платників податків так само може бути застосований до платників загальнообов`язкових внесків, у тому числі єдиного внеску.

В силу ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, суттєвим аспектом розглядуваного спору слід виокремити не тільки неналежне адміністрування державою відповідного збору, а в першу чергу те, що позивач, здійснюючи підприємницьку діяльність за кодом КВЕД 69.10 - діяльність у сфері права та адвокатську діяльність займався одним і тим же видом підприємницької діяльності, і у нього не виник обов`язок подання звітності як особи, що провадить незалежну професійну діяльність, адже у такому випадку буде мати місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно і подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства.

Однією із головних засад (принципу) адміністративного судочинства, відповідно до ст. 2 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст. 3 Конституції України та ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

З урахування вищевикладеного та беручи до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені в постанові від 04 грудня 2019 року по справі № 520/3939/19, суд вважає за необхідне спірну вимогу ГУ ДФС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) визнати протиправною та скасувати.

Судові витрати розподілити за правилами ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ) про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС в Одеській області від 08.11.2018 № Ф-1243-52.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім грн 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк