Справа № 591/5266/16-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2020-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 січня 2020 року

м. Київ

справа №591/5266/16-а

адміністративне провадження №К/9901/29969/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Берназюк Я.О., Кравчук В.М.,

розглянувши в порядку письмого провадження касаційну скаргу Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2017р. (судді - Жигилій С.П., Дюкарєва С.В., Перцова Т.С.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати дії Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо протизаконного застосування у 2016 році при нарахуванні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» показника середньомісячної заробітної плати в Україні за 2007 рік в розмірі 1197, 91 грн. неправомірними та такими, що порушують право позивача як громадянина на соціальний захист у законних розмірах;

- при перерахунку пенсії зарахувати в трудовий стаж працю ОСОБА_1 в ЧМП «Вікторія» за період з 01.08.1994 року по 01.12.1996 року;

- зобов`язати провести перерахунок призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 27, ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2013, 2014 та 2015 роки, а саме (2979,4+3149,95+3661,41)/3 = 3263,60 грн., виплатити недораховані кошти, починаючи з першого дня виплати пенсії за віком, та забезпечити в подальшому її виплату відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обгрунтування заявлених вимог зазначав, що відповідачем протиправно при розрахунку розміру пенсії за віком, застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік, оскільки за призначенням такого виду пенсії він звернувся вперше. Крім того, при розрахунку розміру пенсії протиправно не зараховано до трудового стажу його роботу у ПМП «Вікторія» у період з 01.08.1994 року по 01.12.1996 рік.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 20.07.2017р. у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2017р. постанову Зарічного районного суду м. Суми від 20.07.2017р. скасовано та ухвалено нову, якою позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо застосування показника середньої заробітної плати за 2007 рік при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у 2016 році відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано Сумське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області провести перерахунок призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 27, ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2013, 2014 та 2015 роки, з урахуванням трудового стажу ОСОБА_1 в ЧМП "Вікторія " за період з 01.08.1994 року по 01.12.1996 року, та зобов`язати виплатити не донараховані кошти, починаючи 01.09.2016 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду апеляційної інстанції, в частині задоволення позовних вимог, не погодився відповідач, звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обгрунтування касаційної скарги посилався на те, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права у зв`язку з чим скасовано рішення суду першої інстанції яке відповідає закону.

Заперечуючи проти касаційної скарги позивач просив у її задоволенні відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 03.12.1994 року позивачу призначено пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 03.12.1994 року по 31.08.2016 року позивач перебував на обліку в Головному управлінні ПФУ в Сумській області як отримувач пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 01.09.2016р. позивач отримує пенсію за віком, призначену Сумським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-ІV на підставі поданої позивачем заяви, з застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік.

07.09.2016р. позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив здійснити перерахунок розміру його пенсії, застосувавши показник середньої заробітної плати за 2014, 2015, 2016 року, а також включити до трудового стажу періоди його роботи в ПМП «Вікторія» з 01.08.1994 року по 01.12.1996 рік, які не були включені при обрахунку розміру його пенсії за віком.

Листом від 27.09.2016р. №10583/02-13 відповідач повідомив позивача про те, що його заява від 07.09.2016р. про перерахунок пенсії залишена без розгляду. Крім того повідомлено, що управлінням направлено запит до Головного управління статистики в Сумській області для отримання інформації щодо правомірності видачі ПМП «Вікторія» та ТОВ «Petrolex» довідок, та що про результати відповіді його буде повідомлено додатково.

Вважаючи, що відповідач при призначенні пенсії за віком невірно визначив показник середньої заробітної плати та протиправно не врахував спірні періоди роботи до страхового стажу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні розміру пенсії позивача за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідно застосовувати показник заробітної плати в середньому на одну особу у цілому по Україні, із якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону враховується для обчислення пенсії за 2007 рік (1197,91 грн.).

Що стосується зарахування до трудового стажу позивача спірних періодів роботи у ПМП «Вікторія», суд дійшов висновку, що такі не підлягають зарахуванню, оскільки довідка про те, що позивач дійсно працював з 01.08.1994 року по 01.12.1996 року на посаді заступника директора ЧМП «Вікторія» датована 05.09.2016р., в той час коли відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08.09.2016р., свідоцтво про державну реєстрацію ПМП «Вікторія» визнано недійсним 19.10.2012р., тобто на момент видачі довідки позивачу такий суб`єкт права в Єдиному реєстрі не значився.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що частиною 3 статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного за цим Законом, на інший, передбачений ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника).

Разом з тим, у спірних відносинах має місце перехід на інший вид пенсії за іншим законом (призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яким пенсія за вислугу років не передбачена), тому положення ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в частині переведення з одного виду пенсії на інший до спірних правовідносин не підлягають застосуванню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що після звернення позивача 01.09.2016 року із заявою про призначення пенсії за віком, відповідач повинен був призначити йому пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а не вирішувати питання щодо переведення з пенсії за вислугу років, призначену за нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", на пенсію за віком, передбачену Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та у відповідності до ч. 2 ст. 40 Закону №1058-ІV застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якого сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Крім того суд виходив з того, що відповідно до записів, що містяться в трудовій книжці позивача, в період з 01.08.1994 року по 01.12.1996 року він працював в ЧМП «Вікторія» на посаді заступника директора підприємства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про зарахування вказаного періоду до стажу роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Апеляційний суд відхилив доводи відповідача про те, що на час видання позивачу довідки ПМП «Вікторія» такий суб`єкт права в Єдиному реєстрі юридичних осіб-підприємців та громадських формувань не значився, оскільки скасування свідоцтва про державну реєстрацію підприємства не є підставою для позбавлення позивача права на соціальний захист за умови виконання позивачем роботи для забезпечення користування цим правом при настанні пенсійного віку.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів погоджується та вважає їх обгрунтованими з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Відповідно до статті 7 Закону №2262-ХІІ та статті 10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один із цих видів за її вибором.

Відповідно до статті 40 Закону №1058-ІV пенсії обчислюються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Частиною 3 статті 45 Закону №1058-ІV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 Закону №1058-ІV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 3 статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом на інший. В цьому випадку показник середньої заробітної плати, який застосовується при визначенні заробітку для обчислення пенсії, має бути незмінним.

Як встановлено судами, до 01.09.2016р. позивач отримував пенсію за нормами Закону №2262-ХІІ, яким передбачені інші умови і порядок призначення та обчислення пенсії.

Зокрема, за нормами вказаного закону, пенсія за вислугу років визначається у процентному співвідношенні (залежно від вислуги) до розміру грошового забезпечення. При цьому, показник середньої заробітної плати при визначенні грошового забезпечення для обчислення пенсії не застосовується.

Враховуючи, що до 01.09.2016р. позивач отримував пенсію за нормами Закону №2262-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а тому при обчисленні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV відповідач мав застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, оскільки за призначенням пенсії відповідно до норм вказаного Закону позивач звернувся вперше.

Подібна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 22.12.2015р. у справі №21-4071а15 та від 31.03.2015р. у справі №21-612а14. Вказана правова позиція Верховного Суду України підтримана Верховним Судом у постановах від 05.07.2018р. (справа №565/645/17), 11.07.2019р. (справа №264/6292/16-а) та від 15.08.2019р. (справа №521/9597/17) і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від неї.

Що стосується зарахування до загального трудового стажу позивача періоду його роботи з 01.08.1994 року по 01.12.1996 року в ЧМП «Вікторія», колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом апеляційної інстанції, трудова книжка позивача містить запис про період його роботи в ПМП «Вікторія» на посаді заступника директора підприємства (з 01.08.1994р. по 01.12.1996р.).

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо необхідності зарахування до трудового стажу позивача періоду його роботи в ПМП «Вікторія» з 01.08.1994 року по 01.12.1996 року.

З врахуванням викладеного, безпідставними є посилання відповідача на не підтвердження позивачем періоду його роботи у ПМП «Вікторія» у вказаний період, та відсутність у підприємства повноважень на видачу підтверджуючої довідки, за умови відсутності такого суб`єкта права, на момент її видачі, в Єдиному реєстрі юридичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Стосовно доводів касаційної скарги про відсутність підстав стягнення судового збору з відповідача, як особи, що звільнена від його сплати, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України (в редакції, на час постановлення судових рішень) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 18 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції Закону №1774-VIII від 06.12.2016р., чинній, на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що Пенсійний фонд України та його органи, органи Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Проте звільнення від сплати судового збору за подання позовних заяв, апеляційних, касаційних скарг не звільняє від обов`язку відшкодування судових витрат, понесених позивачем через необхідність оскарження протиправних рішень відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Аналогічні висновки щодо застосування зазначених норм процесуального права викладені в постанові Верховного суду від 14.11.2019р. (справа №234/3844/17) і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від них при вирішенні даної справи.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки при ухваленні рішень суд апеляційної інстанції порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Касаційну скаргу Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області - залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2017р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Я.О. Берназюк

В.М. Кравчук