Справа № 440/2701/19
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 р. м. ХарківСправа № 440/2701/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Бенедик А.П. , Донець Л.О. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.10.2019, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко (повний текст складено 11.11.19) по справі № 440/2701/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області , Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ), звернувся з вимогами до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі - ГУ ДПС у Полтавській області), яке є правонаступником Головного управління ДФС у Полтавській області, про визнання протиправними та скасування податкової вимоги від 26.06.2019 та рішення про опис майну у податкову заставу від 26.06.2019.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що сума єдиного податку за перший квартал 2019 року сплачена ним у строк, визначений п. 57.1 ст. 57 Податковим кодексом України. Сам факт допущення банком під час проведення вказаного платежу технічної помилки у зазначенні РНОКПП платника не вплинули на зарахування таких коштів на єдиний казначейський рахунок. За таких обставин, відповідно до норм Бюджетного кодексу України, податок вважається сплаченим до державного бюджету.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 позов ФОП ОСОБА_1 було задоволено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що податок вважається не сплаченим, оскільки платник податків, який здійснює сплату самостійно нарахованої суми грошового зобов`язання з єдиного податку, спрямував податок на неправильний код бюджетної класифікації, у зв`язку з чим кошти не надійшли до відповідного рахунку. Вказує, що податковий борг платника податків, який виник з вини банку, залишається за таким платником і підлягає перерахуванню ним до бюджету.

Позивачем до суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої відповідачем апеляційної скарги, виходячи з наступного.

В ході судового розгляду було встановлено, що позивач, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований фізичною особою-підприємцем.

Згідно витягу з Реєстру платників єдиного податку від 29 листопада 2018 року №025 ОСОБА_1 є платником єдиного податку 3 групи.

26 червня 2019 року ГУ ДФС у Полтавській області винесено податкову вимогу №119367-50, якою позивачу до сплати визначено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб в розмірі 7467,06 грн.

Крім того, в той же день, 26 червня 2019 року, начальником управління у м. Полтава ГУ ДФС у Полтавській області винесено рішення №390/16-01 про опис майна, що перебуває у власності ОСОБА_1 у податкову заставу.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що сума податкового зобов`язання зі сплати єдиного податку зараховані на єдиний казначейський рахунок, а тому позивачем виконано обов`язок по сплаті єдиного внеску. Враховуючи, що в ході розгляду справи було встановлено факт своєчасної сплати позивачем податкового зобов`язання з єдиного податку, суд прийшов до висновку про відсутність у контролюючого органу підстав для опису майна ФОП ОСОБА_1 у податкову заставу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із п.п.19-1.1.1, 19-1.1.2, 19-1.1.10, 19-1.1.22, 19-1.1.34 п.19-1.1 ст.19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів; забезпечують ведення обліку податків, зборів, платежів; здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів; забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.36.1 ст.36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно із п. 38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із п.59.4 ст.59 ПК України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.88.1, 88.2 ст.88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Згідно із п.89.1 ст.89 ПК України право податкової застави виникає: 89.1.1. у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; 89.1.2. у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; 89.1.3. у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

Відповідно до п.89.3 ст.89 ПКУ майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Як свідчать матеріали справи, 20 травня 2019 року в інтегрованій картці платника податків ФОП ОСОБА_1 за кодом доходів бюджету 18050400 "Єдиний податок з фізичних осіб" виник борг загальною сумою 7467,06 грн. (а.с.42)

Дана заборгованість, на думку податкового органу, виникла у зв`язку із несплатою позивачем самостійно задекларованих податкових зобов`язань відповідно до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця №50060 від 06 травня 2019 року.

Проте, позивачем надано до суду копію платіжного доручення №1 від 16.05.2019 на суму 7467,06 грн. про сплату платником " ОСОБА_1 ", код " НОМЕР_1 ", призначення платежу "єдиний податок за 1 кв.2019". (а.с.22)

Відповідно до даного платіжного доручення, перерахування коштів проведено 16.05.2019 АТ "Полтава-банк", МФО 331489.

Також, позивачем надано до суду лист АТ "Полтава-банк" від 17.07.2019 №1449 (а.с.15), з якого вбачається, що банком визнається допущення технічної помилки в коді бюджетної класифікації (р.н.о.к.п.п. платника було помилково вказано) при проведенні зазначеного платежу.

При цьому банк відмічає, що відповідні кошти своєчасно надійшли на єдиний казначейський рахунок.

Колегія суддів звертає увагу, що податковим органом теж не заперечується факт надходження коштів за вказаним платіжним дорученням від 16.05.2019 на єдиний казначейський рахунок.

Таким чином, зазначені обставини справи свідчать, що ФОП ОСОБА_1 своєчасно виконав свій обов`язок щодо сплати податкового зобов`язання, зазначеного у поданій ним податковій декларації у строк, встановлений Податковим кодексом України.

Нормами Бюджетного кодексу України, а саме, частиною першою статті 43 та частиною п`ятою 5 статті 45, передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Положеннями п.22.4 ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування до нього негативних наслідків як-то штрафи, нарахування пені чи здійснення опису майна.

При цьому, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений вказаною нормою Податкового кодексу України строк.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 17 грудня 2019 року у справі №808/4235/14, від 18 квітня 2019 року у справі №804/6725/16, від 19 лютого 2019 року у справі №812/195/18.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів звертає увагу, що підстави для відступлення від правових позицій Верховного Суду судом не встановлені, а сторонами не повідомлені.

Відтак, позивач 16 травня 2019 року у визначений законодавством термін та розмірі своєчасно сплатив до бюджету 7467,06 грн. Проте, через допущену помилку при оформленні банком реквізитів платіжного доручення, вказані кошти було зараховано від імені іншої особи.

Зазначена обставина призводить лише до ускладнення автоматичного визначення платника податків, яким здійснено відповідну сплату і, в той же час, не призводить до зменшення бюджетних надходжень.

Додатково колегія суддів звертає увагу, що складення податкової вимоги та проведення опису майна, оформленого відповідним рішенням, є саме способом забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, спонукання платників податків своєчасно та належним чином виконувати свої обов`язки, передбачені відповідними нормами ПКУ.

Отже, допущення платником податків, а тим більше банком при виконанні своїх зобов`язань перед платником податків, технічних помилок не може бути підставою для ускладнення суб`єкту господарювання здійснення своєї діяльності в вигляді настання податкової застави.

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Також, відхиляючи доводи апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що зумовлює, згідно приписів ст.316 КАС України, залишення вимог апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Зважаючи на результати розгляду апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 229, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 по справі № 440/2701/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик Л.О. Донець
Повний текст постанови складено 16.01.2020.