Справа № 420/5002/19
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/5002/19
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигаїлової О.Е.,

за участю представника апелянта ОСОБА_3.,

представника відповідача Картанцевої А.М.,

представника 3-ї особи Сиротенка В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року, ухвалену у відкритому судовому засіданні о 11:56 у м.Одесі про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, 3-тя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування реєстрації декларації

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2019 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просила визнати протиправним та скасувати реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт серії ОД №64 від 05.04.2017 року; визнати протиправним та скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІІІ категорії складності серії ОД №87 від 14.04.2017 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року клопотання Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про закриття провадження у справі задоволено. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт серії ОД №64 від 05.04.2017 року та реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІІІ категорії складності серії ОД №87 від 14.04.2017 року - закрито. Роз`яснено позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до того ж суду. Доводами апеляційної скарги зазначено, що враховуючи обставини справи, апелянт вважає, що звернулась до суду з позовом до суб`єкта владних повноважень, який своїми незаконним, протиправним рішенням порушив права апелянта та законні інтереси, що свідчить про наявність публічно-правового спору.

Відзив на апеляційну скаргу позивача сторонами до суду не надано.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи ухвалу про закриття адміністративного провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що даний спір не може бути віднесений до публічно-правового, оскільки позивачкою оскаржено рішення суб`єкта владних повноважень, яке фактично стосується права власності третьої особи на домоволодіння. Суд дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин фактично порушено саме цивільні права позивачки, як власника належного їй нерухомого майна, тобто існує спір про право, а тому обраний позивачкою спосіб захисту не призведе до відновлення її порушених прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає правильним висновок суду, що спір який виник в даному випадку підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з огляду на наступні обставини.

Частиною 3 ст. 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися «судом, встановлений законом».

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника справи. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Судова колегія зазначає, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Предметом спору у цій справі є протиправність реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт серії ОД №64 від 05.04.2017 року та реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності серії ОД №87 від 14.04.2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень, яке фактично стосується права власності 3-ї особи ОСОБА_2 на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Під час апеляційного розгляду справи апелянтом надано суду право установчі документи на майно, а саме копії - свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстровано у реєстрі за №2-2159 від 10.08.2007 року, згідно якого спадкове майно складається з 1/12 частини домоволодіння, що знаходиться у АДРЕСА_1 ; витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17376321 від 15.01.2018 року; свідоцтва про право на спадщину за заповітом зареєстровано у реєстрі за №2-4073, згідно якого спадкове майно складається з 1/6 частини будинковолодіння, що знаходиться у м. АДРЕСА_1 ; та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №10666314 від 10.08.2007 р.

Таким чином, під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 фактично оскаржує правомірності здійснення ОСОБА_2 реконструкції частини житлового будинку без змін зовнішніх параметрів з виділенням в одиницю частини домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином, вірно встановлено судом першої інстанції, що у межах спірних правовідносин фактично порушено саме цивільні права позивачки, як власника належного їй нерухомого майна, тобто існує спір про право.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що позивач оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень, яке фактично стосується права власності третьої особи на реконструйований об`єкт нерухомого майна, саме з підстав незгоди з фактом набуття відповідного права третьою особою на реконструкцію такого майна відповідно до наявних у позивача документів.

Спірна реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка здійснена суб`єктом владних повноважень, породжує права та обов`язки тільки для суб`єкта, якому вона адресована, тобто для замовника відповідного будівництва.

За таких обставин цей спір стосується не стільки правомірності дій суб`єкта владних повноважень щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скільки правомірності здійснення третьою особою перебудови належної їй будівлі (куреня), що призвело до руйнація сусідньої будівлі (куреня) позивача, ускладнило доступ до будівлі (куреня) позивача, а також порушило норми інсоляції в будівлі (курені) позивача.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що спір у цій справі стосується захисту майнових інтересів, тобто існує спір про право, а тому обраний позивачем спосіб захисту не приведе до відновлення його порушених прав.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 815/1121/17.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження в цій справі, оскільки спір у цій справі стосується захисту майнових інтересів, тому з урахуванням суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року - залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16.01.2020 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик