Справа № 804/16176/15
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Н.В.
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (далі - уповноважена особа, відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд, відповідач 2), в якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 12.01.2016 р., просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.12.2015 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду.
Позивач оскаржила вищезазначене рішення суду в апеляційному порядку.
Не погодившись із даним рішенням позивач оскаржила вищезазначені постанову та ухвалу судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку.
Цією ж ухвалою встановлено відповідачам строк для подачі відзиву на позовну заяву.
Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства, відповідачі не надали відзиви на позовну заяву.
Судом встановлено, що позиція Уповноваженої особи відображена у наявних в матеріалах справи запереченнях проти позову від 02 березня 2016 р., в обґрунтування яких відповідач 1 зазначив, що під час відповідної перевірки було встановлено, що за рядом договорів банківських вкладів (перелік, яких наведений в додатку № 1 до протоколу від 14.09.2015р.), укладених між Банком та фізичними особами після 16.01.2015р. включно, встановлено, що за рядом договорів здійснювалися перерахування коштів на вкладні рахунки з рахунків фізичних осіб, що є одночасно кредиторами банку. Отже, при їх укладанні банком надано окремим кредиторам - фізичним особам переваги перед іншими кредиторами, що є недопустимим з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Окрім того, відповідач 1 зауважив, що фактично кошти вносилися третіми особами, що є порушенням як умов договору банківського вкладу (депозиту), так і Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк». Зазначені факти, на думку Уповноваженої особи, підтверджують наміри позивача отримати вигоду не від розміщення вкладу у банку, а отримати вклади за рахунок коштів Фонду. З огляду на викладене відповідач 1 вважає, що такі договори банківських вкладів є нікчемними, у зв`язку з чим позивача і не було включено до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.
Згідно ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 р. суд закрив підготовче провадження по справі та призначив справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання, призначене на 28 листопада 2019 р., позивач або його уповноважений представник, відповідач 1 або його уповноважений представник та представник відповідача 2 не з`явились, сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується матеріалами справ.
28 листопада 2019 р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій позивач, зокрема, просила суд розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України - учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, то суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи наведене, у зв`язку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, надходження до суду від усіх учасників справи клопотань про розгляд справи у письмовому провадженні, а також за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
За умовами договору (пункт 1.2 договору) сума вкладу складає 5000,00 доларів США.
На виконання умов пункту 1.6. договору, позивачу було відкрито вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_2 .
Строк розміщення вкладу із моменту зарахування вкладу по 22 серпня 2015 р. (включно) (пункт 1.3 договору).
Пунктом 1.8 договору було передбачено, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в Банку, або готівкою через касу Банку в день укладання сторонами цього Договору.
Одночасно, між позивачем та банком було укладено додаткову угоду №1 від 23.02.2015 р. до договору пункт 1.8 договору викладено в іншій редакції, у відповідності до якої сторонами договору визначено, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу Банку в день укладання сторонами цього договору.
23 лютого 2015 року, в день укладення договору та додаткової угоди №1, у межах вказаного договору та додаткової угоди до нього, іншим вкладником банку - ОСОБА_2 було переказано зі свого рахунку № НОМЕР_3 на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 суму коштів в розмірі 5000 доларів США (еквівалент в гривні - 141 740, 33 грн.), що підтверджується випискою по особовому рахунку від 23.02.2015р., що міститься в матеріалах справи.
Постановою Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних» за №692/БТ від 30.10.2014р., ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії проблемних на строк до 180 днів та з метою стабілізації діяльності банку і відновлення його фінансового становища запроваджено перелік обмежень в його діяльності, зокрема, не допущення проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.
На підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» за №150 від 02.03.2015р., Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» №51 від 02.03.2015р., згідно з яким з 03.03.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича.
Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці, з 3 березня 2015 року по 2 червня 2015 року включно.
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №71 від 08.04.2015р. внесено зміни до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №51 від 02.03.2015р., змінено пункт 2 та зазначено: тимчасову адміністрацію запровадити строком на шість місяців з 03.03.2015 р. на 02.09.2015 р.

Відповідно до частини 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом 1-го року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав визначених частиною третьою цієї статті.

Судом встановлено, що Комісією з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк» було здійснено перевірку договорів (правочинів) за вкладними операціями на предмет виявлення договорів (правочинів), що є нікчемними з підстав, передбачених частиною 3 статті 38 Закону, перевірці підлягали договори (правочини) за вкладними операціями укладені після 16.01.2015 р.

Перевірка здійснювалася на виконання наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» за №408 від 29.05.2015 р. та на виконання рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №174/15 від 27.07.2015р.

За результатами цієї перевірки Уповноваженою особою виявлено наявність ознак нікчемності у ряді договорів банківського вкладу (депозиту), що були укладені між ПАТ «Дельта Банк» та фізичними особами - клієнтами Банку після 16.01.2015р. включно - в період дії обмежень.

Результати засідання Комісії оформлені протоколом від 15.09.2015 р., який затверджено відповідачем 1.

Згідно витягу з Протоколу «Комісія дійшла висновку, що умови договорів банківських вкладів (перелік яких наведений в додатку № 1 до Протоколу), укладені між Банком та фізичними особами після 16.01.2015 року включно, за якими здійснювалися перерахування коштів на вкладні рахунки з рахунків фізичних осіб, що є одночасно кредиторами Банку, надають кредиторам - фізичним особам переваги перед іншими кредиторами, а отже - такі договори банківського вкладу є нікчемними з підстав, визначених пунктом 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Перелік таких правочинів наведений в додатку № 1 до цього Протоколу.

У вказаному переліку мститься також і договір банківського вкладу №013-03454-230215 від 23.02.2015 р., що був укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1

16 вересня 2015р. Уповноваженою особою прийнято наказ «Щодо заходів, пов`язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями» за №813.

У даному наказі Уповноваженою особою наказано застосувати наслідки нікчемності договору банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та перелік яких наведено у Додатку №1 (зокрема, й щодо договору укладеного між ПАТ «Дельта Банк» і позивачем, відомості про який також вказано у додатках №№ 2, 3, 5, 6 до даного наказу), для чого:

«1.1 посада - ПІБ у строк до 18.09.2015 забезпечити:

-автоматизацію процесу формування бухгалтерських проводок по поверненню коштів з депозитних рахунків, відкритих відповідно до Договорів, або з поточних рахунків, на які відповідно до умов Договорів були перераховані кошти після закінчення строку дії Договорів або дострокового їх розірвання, на рахунки фізичних осіб, які здійснили перерахування коштів на вкладні рахунки, відкриті відповідно до умов Договорів, перелік яких наведено в Додатку №1 до цього Наказу, згідно до реєстру операцій, наведеному в Додатку №2 до цього Наказу;

-автоматизацію процесу сторнування процентів, нарахованих відповідно до умов Договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

1.2 посада - ПІБ у строк до 18.09.2015 забезпечити перевірку сформованих проводок по поверненню коштів з депозитних рахунків, відкритих відповідно до Договорів, або з поточних рахунків, на які відповідно до умов Договорів були перераховані кошти після закінчення строку дії Договорів або в разі дострокового їх розірвання, на поточні рахунки фізичних осіб, які здійснили перерахування коштів на вкладні рахунки, відкриті відповідно до умов Договорів, перелік яких наведено у Додатку №1 до цього Наказу, на відповідність реєстру операцій, наведеному в Додатку №2 до цього Наказу, та призначень платежу за такими проводками, а також здійснити фактичне підтвердження таких проводок.

1.3 посада - ПІБ врахувати залишки на рахунках отримувачів та платників за операціями, перелік яких наведено в Додатку №2 до цього Наказу, після застосування наслідків нікчемності, при формуванні Повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

1.4 назва структурного підрозділу у строк до 29.09.2015 року:

-направити особам, перелік яких наведено в Додатку №3 до цього наказу повідомлення про нікчемність правочинів згідно ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», шаблон якого розробить назва структурного підрозділу.

-передати сканкопії (копії) направлених повідомлень та оригіналів документів, підтверджуючих відправку цих повідомлень, назва структурного підрозділу».

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» №836 від 22.09.2015 р. внесено зміни до наказу №813 від 16.09.2015 р., в якому зазначено, що з метою недопущення подвійних виплат вкладникам гарантованої суми відшкодування коштів Фондом, наказано, зокрема, анулювати проводки по поверненню коштів з депозитних рахунків, відкритих відповідно до Договорів, або з поточних рахунків, на які відповідно до умов договорів були перераховані кошти після закінчення строку дії Договорів або дострокового розірвання, на рахунки фізичних осіб, які здійснили перерахування коштів на вкладні рахунки, відкриті відповідно до умов Договорів (перелік яких наведено в додатку №5 до вказаного наказу); структурним підрозділам доручено надіслати вкладникам повідомлення про нікчемність правочинів.

У відповідності до наявної у матеріалах справи виписки по особовим рахункам АТ «Дельта Банк» за період щ 23.02.2015 р. по 08.02.2016 р. судом встановлено таке.

Станом на 23.02.2015 р. на рахунку позивача в АТ «Дельта Банк» за № НОМЕР_2 з іншого рахунку за НОМЕР_5 внесено кошти у розмірі 5000 доларів США, що на момент зарахування було еквівалентно 141 740, 33 грн.

У відповідності до вищезазначеного наказу №813 від 16.09.2015р. внаслідок застосування наслідків нікчемності договору банківського вкладу за №013-03454-230215 від 23.02.2015р. банком проведено транзакцію щодо переведення відповідних коштів з рахунку позивача на рахунок ОСОБА_2 за № НОМЕР_4 , однак 23.09.2015р. відповідну транзакцію скасовано на підставі вищезазначеного наказу №813 від 16.09.2015р. (зі змінами згідно наказу №836 від 22.09.2015р.).

23 вересня 2015 р. представником тимчасової адміністрації АТ «Дельта Банк» складено та надіслано на адресу позивача повідомлення за вих. №8821/2987 про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) №013-03454-230215 від 23.02.2015, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , відповідно до пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». З цих підстав інформацію щодо вищезазначеного договору не включено до переліку вкладників Банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №147 від 03 серпня 2015р. продовжено строк на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» до 02 жовтня 2015 року.

02 жовтня 2015 р. Правління Національного банку України ухвалило постанову за №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк».

На підставі даної постанови Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ухвалила рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» за №181 від 02.10.2015р., відповідно до якої Уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» призначено Кадирова В.В., якому делеговано всі повноваження ліквідатора цього банку.

З прийняттям даного рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочав виплату вкладникам їхніх вкладів в межах гарантованої суми відшкодування.

Позивач, вважаючи, що її протиправно не включили до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Банку за рахунок Фонду, звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються та визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012р. (далі - Закон №4452-VI).

Згідно із положеннями п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону №4452-VI, вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Згідно з ст. 26 Закону №4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

У частині 4 статті 26 Закону №4452-VI визначено перелік випадків за наявності яких Фонд не здійснює відшкодування коштів за вкладами.

Отже, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» гарантує повернення кожному вкладнику банку суми відшкодування коштів за вкладом, у межах гарантованої суми відшкодування; відмовлено у відшкодуванні коштів за вкладом може бути лише за наявності підстав, передбачених частиною 4 статті 26 Закону №4452-VI.

Процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, складання Переліку та загального Реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду регламентовано статтями 26,27 Закону №4452-VI.

Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №14 від 09.08.2012р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012р. за №1548/21860.

Відповідно до наведених норм вказана процедура включає наступні етапи: формування с протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку переліку 1 рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню переліку рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини 4 статті 26 Закону №4452-VI, переліку рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане, переліку рахунків вкладників, що перебувають (під арештом за рішенням суду; перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону (кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 Закону №4452-VI, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак); передача вказаних переліків рахунків уповноваженою особою Фонду до Фонду; складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Обов`язок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо забезпечення перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними відповідно до положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб": підстави для визначення правочинів (договорів) нікчемними: право Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої особи Фонду повідомляти сторони за договорами про нікчемність договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів встановлено частинами другою та третьою, четвертою статті 38 та пунктом 4 частини 2 статті 37 Закону №4452-VI.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Отже, законодавчо визначене право відповідача на визнання правочинів неплатоспроможного банку такими, що порушують публічний порядок, у випадках, визначених у статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Зі змісту даної норми вбачається, що пункт 7 частини 3 статті 38 Закону №4452-VI не може бути застосованим до договору, укладеного між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», оскільки на підставі цього договору у позивача не виникло переваг (пільг) стосовно інших кредиторів банку, а також умови цього договору не передбачають обов`язків банку перерахувати кошти або передати майно позивачу.

Відповідач не довів належними та допустимими доказами того, що у момент укладення договору банківського вкладу та здійснення транзакції ПАТ «Дельта Банк» щодо зарахування суми коштів на депозитний рахунок, позивач отримав перевагу стосовно інших вкладників банку та не обґрунтував, у чому така перевага полягала.

При цьому, суд зазначає, що здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК, Законом України від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ "Про банки і банківську діяльність", Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року №492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

Також суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на відсутність підстав для відшкодування позивачу гарантованої суми за рахунок Фонду через те, що кошти на рахунок позивача надійшли внаслідок так званого "дроблення" (розподілу) депозитних рахунків інших клієнтів, на яких була розміщена значна сума коштів, оскільки спеціальна підстава для визнання нікчемними договорів, які відповідають, умовній категорії "договори дроблення", з`явилася 12 серпня 2015 р. одночасно з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку" від 16 липня 2015 року №629-VIII.

Так, цим Законом частину 3 статті 38 Закону №4452-VI було доповнено спеціальним пунктом 9, який передбачає, таку підставу для нікчемності як "здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства". Спрямованість цих законодавчих змін на віднесення до категорії нікчемних, так званих, "договорів дроблення" підтверджується Пояснювальною запискою до проекту закону "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку" (реєстраційний № 2045а від 08 червня 2015 року), який був внесений Кабінетом Міністрів України. У цій Пояснювальній записці зазначено, що проект закону спрямований на, зокрема, розширення переліку підстав, за яких Фонд не відшкодовує кошти за вкладами, які мають ознаки "дроблення". Крім того, саме рішення Верховного Суду України про прийняття Закону № 629 було спрямоване на віднесення до категорії нікчемних, так званих, "договорів дроблення" і це підтверджується стенограмою засідання парламенту від 16 липня 2015р.

Фактично під "дробленням" розуміється переказ депозитних коштів із одного рахунку, сума на якому перевищує гарантовану для відшкодування, на інші депозитні рахунки, як правило, новоутворені, в частинах, які підпадають під виплату Фондом гарантування вкладів.

Разом з тим, спірні правовідносини виникли до внесення пункту 9 до частини 3 статті 38 Закону №4452-VI, з огляду на що, зазначення відповідачем посилань на наявність факту "дроблення вкладу" з боку позивача, є безпідставним.

Така правова позиція була викладена у постанові Верховного суду від 06.03.2019 р. по справі №826/5657/15.

При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 06.03.2019 р. по справі №825/863/16 зазначив, що така обставина як наявність руху коштів по рахункам інших клієнтів банку, які мали на той час великі вклади, та відповідно до яких в цей час проводились операції по рахункам вкладників, не може бути підставою для відмови позивачу у включенні його до переліку вкладників.

У постанові Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі №826/1476/15, зазначено, якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не може бути застосована. В такому випадку Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 Цивільного кодексу України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивачів будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Відповідно до положень Закону №4452-VI, право перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов`язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов`язує нікчемність правочину, тобто самого твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність договору. При цьому обов`язковою умовою перевірки правочину (договору) на відповідність ознакам, визначеним частині третій статті Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, є їх укладення або вчинення саме банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, було здійснено перерахування коштів на загальну суму 5000 доларів (еквівалент в гривні на момент транзакції - 141 740, 33 грн.) з рахунку фізичної особи ОСОБА_2 на вкладний рахунок позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України - за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до п. 24.3 ст. 24 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», при використанні документа на переказ готівки ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття до виконання банком або іншою установою учасником платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі. Прийняття документа на переказ готівки до виконання засвідчується підписом уповноваженої особи банку або іншої установи учасника платіжної системи чи відповідним чином оформленою квитанцією.

Таким чином, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» виконувало свої зобов`язання за договорами банківського рахунку перед клієнтом, тобто виконувало виключно технічну функцію з перерахування коштів з рахунку фізичної особи ОСОБА_2 на рахунок позивача, у зв`язку з чим така операція з перерахування коштів не належить до правочинів, передбачених частиною 2 статті 38 Закону №4452-VI, обов`язок та право щодо перевірки яких на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті покладено на/надано Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а отже у відповідача були відсутні правові підстави для перевірки та визнання нікчемним вказаного правочину.

Статтею 1062 Цивільного кодексу України встановлено, що на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім`я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 цього Кодексу.

Отже, ПАТ Дельта Банк, виконуючи розрахунковий документ ОСОБА_2 на переказ коштів на користь позивача, банк не набув прав на кошти, які переказувались, а тому ПАТ «Дельта Банк» не є стороною переказу коштів, а є лише виконувачем своїх зобов`язань за договорами банківського рахунку перед клієнтом, в даному випадку перед фізичною особою ( ОСОБА_2 ), забезпечуючи рух коштів від ініціатора до отримувача переказу, тобто позивача.

Договір про обслуговування банком банківського рахунку передбачає право банка відмовити у проведенні розрахункових та касових операцій при наявності фактів, що свідчать про порушення клієнтом норм чинного законодавства України, умов цього договору та банківських правил оформлення розрахункових, касових документів, заяв, доручень і строків їх подання до банку.

В той же час, ПАТ «Дельта Банк» при проведенні вказаних розрахункових операцій зазначених фактів не було встановлено, а отже операції по перерахунку коштів є правомірними та відповідали діючому законодавству України.

У постанові Верховного Суду від 04.07.2018р. по справі №826/1476/15 зазначено, що у разі якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не може бути застосована. В такому випадку Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивачів будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Також судом встановлено, що договір банківського вкладу між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" укладений до початку віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних, розміщення вкладів відбулось також до початку процедури виведення банку з ринку.

За таких обставин позивач є вкладником ПАТ "Дельта Банк", на рахунках якого на момент віднесення банку до категорії неплатоспроможних знаходився вклад, відповідно на нього поширюються гарантії, встановлені статтею 26 Закону №4452-VI.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.10.2018 р. по справі №802/351/16-а та від 27.11.2018 р. по справі №826/2322/16.

Вищенаведене спростовує висновок Уповноваженої особи про правомірність визнання договору банківського вкладу (депозиту) №013-03454-230215 від 23.02.2015 р. нікчемним на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Суд також звертає увагу, що відповідно до статті 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемних є банківською таємницею, а тому позивач не міг знати про встановлені для Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» обмеження.

Посилання Уповноваженої особи на постанову правління Національного банку України "Про віднесення ПАТ "Дельта банк" до категорії проблемних" №692/БТ від 30.10.2014 р., якою встановлено обмеження в діяльності банку, що була наявна на момент укладання із позивачем договору банківського вкладу (депозиту), що на переконання Уповноваженої особи, перешкоджало його укладенню, судом оцінюється критично, оскільки зазначена постанова становить банківську таємницю і позивач не міг знати про її зміст та встановлені обмеження.

Таким чином, постанова Правління Національного банку України "Про віднесення ПАТ "Дельта банк" до категорії проблемних" №692/БТ від 30.10.2014 р., якою ПАТ "Дельта банк" віднесено до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку стосується встановлених вимог та обмежень щодо діяльності самого банку, а не його клієнтів.

Зазначена правова позиція узгоджується із позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 06 березня 2019 р. по справі №804/1931/16.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд доходить до висновку, що Уповноваженою особою не доведено наявності підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI, для визнання нікчемним укладеного банком із позивачем договору банківського вкладу (депозиту), а висновок про нікчемність укладеного з позивачем правочину є таким, що ґрунтується на припущеннях та ймовірності, а отже є необґрунтованим і безпідставним.

При цьому, слід зауважити, що до суду не надано доказів, які б свідчили, що відповідний правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Також, відповідачем не надано доказів наявності інших підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, внаслідок яких правочин позивача з ПАТ "Дельта Банк" є нікчемним.

Отже, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», щодо не включення даних ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до пункту 5 розділу II Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №14 від 09.08.2012 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 р. за №1548/21860, протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків.

Тобто, в даному випадку, уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями на подання додаткової (уточнюючої) інформації про вкладників, які мають право на відшкодування.

Суд зазначає, що задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання Уповноваженої особи сформувати додатковий перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, у який включити ОСОБА_1 за договором №013-03454-230215 від 23.02.2015 р. та подати додатковий перелік до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, є належним способом захисту порушених прав позивача, щодо зумовить дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Крім того, у справі «ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ» Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законіві збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом».

Водночас, щодо позовних вимог про зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити позивача до до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в АТ «Дельта Банк» по договору №013-03454-230215 від 23.02.2015р. банківського вкладу (депозиту) у розмірі 4500,00 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 03 березня 2015р. 111 692, 96 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - суд зазначає, що зазначена позовна вимога є необґрунтованою та передчасною.

Так, судом встановлено, що позивача не було включено Уповноваженою особою Фонду до переліку вкладників, не надано до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Отже, на час звернення до суду з позовом по цій справі у Фонду не було підстав для включення позивача до загального реєстру вкладників, а судовому захисту підлягають лише порушені права, що також узгоджується із правовою позицією викладену у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 р. по справі №826/900/15.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України - розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст. ст. 143 та 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із приписами ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до Дніпропетровського окружного адміністративного суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду на загальну суму 974,40 грн., що документально підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією №0.0.471669965.1 від 07 грудня 2015р. на суму 974, 40 грн.

З урахуванням вищенаведеного та положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з огляду на те, що позов ОСОБА_1 - задоволено частково, суд доходить до висновку, що сума сплаченого позивачем судового збору за подачу адміністративного позову до суду в сумі 649, 60 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (01133, м.Київ, вул. Щорса, 36-Б, ), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м.Київ, вул. Січових Стрільців, будинок 17, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (), які мають право на отримання відшкодування за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та не подання до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з урахуванням інформації по договору №013-03454-230215 від 23.02.2015р. банківського вкладу (депозиту) у доларах США, який було укладено між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича сформувати додатковий перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, у який включити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за договором №013-03454-230215 від 23.02.2015р. банківського вкладу (депозиту) у доларах США, у розмірі 4500,00 доларів США (чотири тисячі п`ятсот доларів США), що еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України станом на 03 березня 2015р. 111 692, 96 грн. (сто одинадцять тисяч шістсот дев`яносто дві гривні дев`яносто шість копійок) та подати додатковий перелік до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м.Київ, вул. Січових Стрільців, будинок 17, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 649, 60 гривень (шістсот сорок дев`ять гривень шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко