Справа № 340/2750/19
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2020-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/2750/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у судді Казанчук Г.П. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ФОП ОСОБА_1 до начальника Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті Кравцова І.О. про скасування постанови, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ФОП ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Швеця Р.Ю., звернувся до суду з позовною заявою в редакції від 01.11.2019 року (а.с.26-28) та з урахуванням заяви про уточнення відповідача, в якій просить скасувати постанову про накладення адміністративно-господарського штрафу №134453 від 15.10.2019 р. Укртрансбезпеки «Про застосування адміністративно-господарського штрафу» та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Позов мотивовано тим, що постановою Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області (надалі відповідач) №134453 від 15.10.2019 р. до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафів у сумі 1700 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт при наданні послуг з перевезення вантажів без оформлення документів. Позивач стверджує, що автомобіль 05.09.2019 року перевіряючи особи не зупиняли, а перевезення вантажу здійснювалось на підставі ТТН для власних потреб. Крім того представник позивача зазначає про неналежне повідомлення про дату, час та місце розгляду матеріалів по акту перевірки від 05.09.2019 р., оскільки таке повідомлення отримане вже після розгляду матеріалів і винесення постанови.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.11.2019 року відкрито провадження у справі за цим позовом та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року витребувано додаткові докази (а.с.57).

Представник Укртрансбезпеки та управління Укратрансбезпеки у Кіровоградській області подав відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивуючи тим, що у ході рейдової перевірки 05.09.2019 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області перевірено належний позивачу транспортний засіб та встановлено факт здійснення перевезення вантажу без оформлення необхідних документів, а саме відсутня товарно - транспортна накладна або інший документ встановлений законодавством. За результатами перевірки складений акт, від підписання якого водій відмовився. Про час та місце розгляду справ про порушення автотранспортного законодавства позивач був завчасно повідомлений, але на розгляд справ до Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області не прибув. Доводячи правомірність застосування до позивача адміністративно-господарських штрафів, передбачених абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити (а.с.45-50).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.10.2020 року судом вирішено повести розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено розгляд справи на 15.01.2020 року (а.с.72-73).

В судовому засіданні 15.01.2020 ркоу, Свідок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначив, що він працює водієм у ФОП ОСОБА_1 протягом останніх шести місяців і 05 вересня 2019 року він здійснював перевезення лузги насіння соняшнику з бази ФГ до бази біля гаражного боксу вантажних автомобілів, які належать ФОП ОСОБА_1 На автошляху М-12 680 км та протягом усього слідування автомобіля, його не зупиняли перевіряючи особи Укртрансінспекції чи інші органи. Крім того, зазначив, що вантажний автомобіль оснащений тахографом та під час перевезення була наявна ТТН.

В судове засідання сторони не з`явились, до суду надійшли їх заяви про розгляд справи за їх відсутністю у порядку письмового провадження.

Враховуючи норми частини 9 статті 205 КАС України, подальший розгляд справи проведено судом у спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Дослідивши пояснення позивача та представника позивача, відзив та долучені до нього докази, покази свідка, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_1 з 30.12.1996 року зареєстрований як фізична особа - підприємець, що підтвреджується Витягом з ЄДРЮОФОПГФ, в якому як основний вид діяльності зазначено 49.31 Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (а.с. 66-71).

Посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області у ході рейдової перевірки 05.09.2019 року на автодорозі М-12 «Стрій - Тернопіль - Кіровоград - Знам`янка» 680 кв перевірено транспортний засіб MAN ВА 6632 ВХ, яким здійснювалось перевезення вантажу без оформлення документів, передбачених Законом. Водій не надав державним інспекторам товарно-транспортну накладну або інший визначений законодаством документ на вантаж.

За наслідками перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 05.09.2019 року, яким зафіксовано порушення, передбачене абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких визначено статтею 48 цього Закону, а саме відсутня товаро-транспортна накладна, або інший встановлений законодавством документ. Згідно з приміткою від підписання акту водій відмовився (а.с. 52).

Повідомлення про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, який був призначений на 15.10.2019 року, направлено позивачу поштою 12.10.2019 року та отримано ним 25.10.2019 року. (а.с. 62 - 63).

Розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, начальник Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області виніс постанову №134423 від 15.10.2019 року, якою на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення вимог статті 48 цього Закону до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що склало 1700 грн. (надалі спірна постанова, а.с. 51).

Отже правомірність винесення спірної постанови є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.

Перш за все, суд ввавжає за необхідне зауважити, що позивач в якості відповідача, з урахуванням заяви оголошеної в судовому засіданні, зазначив начальника управління укртрансбезпеки у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті Кравчова І.О., наголошуючи на тому, що постанова про застосування штрафу підписана саме цією особою, а тому він вважає що дана особа повинна бути відповідачем.

Згідно частини 5 статті 60 КАС України, розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (надалі - Порядок №1567).

Абзацом 2 пункту 27 Порядку №1567 визначено, що за наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Отже, як на думку суду, в даному спорі визначено належний суб`єктий склад сторін.

Позивач в судовому засіданні наголошував на тому, що здійснював перевезення лузги насіння соняшника, яке було ним придбане у ФГ для власних потреб для опалення котлом свого приміщення, а також на тому, що автомобіль 05.09.2019 року для проведення рейдової перевірки не зупиняли.

Перевіряючи правомірність спірної постанови, суд виходив з того, що відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт".

Частинами 14, 17 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Відповідно до пунктів 21, 22 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.

Отже, для того щоб перевірити наявність усіх дозвільних та інших документів водія та перевізника, необхідною умою для цього є зупинка транспортного засобу та вимога водію надати такі документи.

В акті перевірки від 05.09.2019 року в графі «серія і номер свідоцтва про реєстрацію» відсутня інформація, в графі «воді» особу не встановлено.

Свідок в судовому засіданні зазначив про те, що транспортний засіб взагалі не було зупинено 05.09.2019 року.

Згідно абзацу 3 пункту 20 Порядку №1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Пунктом 21 Порядку 1567 визначено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Аналіз наведених норм свідчить, що складення акту можливо лише за наслідками проведення перевірки.

Крім того представник позивача надав суду копію тахокартки від 05.09.2019 року руху автомобіля маршрут «Онікеєво - Кропивницький», №6632.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року №340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 року за №811/18106, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (надалі - Положення №340).

Пунктами 1.1, 1.2 Положення №340 передбачено, що це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух". Це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Відповідно до пункту 1.3 Положення №340 його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Згідно з пунктом 6.1 Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Отже, тахограф фіксує рух, зупинку, стоянку та швидкість автомобіля, що відображаєть в такокартці.

Оглянувши надані копії тахокартки, суд зауважує, що транспортний засіб позивача не зупинявся взагалі о 16.00 (час зупинки зазначено в акті перевірки), а зупинився лише о 16.40.

Дослідивши зміст акту та покази свідка, а також тахокарту, суд дійшов висновку про те, що транспортний засіб о 16.00 не було зупинено взагалі, а тому складений акт від 05.09.2019 року є таким, що складений в порушенням вищезазначеного Порядку №1567, оскільки фактично перевірку проведено не було.

Доктрина «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України».

Іноді використовується також фраза: «плід отруєного дерева».

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

Оскільки суд дійшов висновку, що рейдова перевірка відносно позивача не проводились, а складений акт від 05.09.2019 року є дефектним, тому прийнята спірна постанова, як на думку суду «плодом отруйного дерева», а відтак це є самостійною підставою для задоволення позову в частині скасування спірної постанови.

Іще однією підставою для скасування спірної постанови є той факт, що у водія були наявні усі необхідні документи, а перевезення відбувалось для власних потреб.

У відзиві вказано порушення позивачем складення ТТН.

Спірною постановою до позивача застосовано адміністративно-господарські штрафи згідно з абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", яким передбачено, що за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовується штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Перевіряючи правомірність вказаної постанови, суд виходив з того, що відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт".

За своєю правовою природою адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачені статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", є видом адміністративно-господарських санкцій, що застосовуються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування до суб`єктів господарювання за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності (ст. ст. 216, 217, 238, 239 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Відповідно до статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Суд зазначає, що об`єктивною стороною складу господарського правопорушення, передбаченого абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", є надання суб`єктом господарювання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону. Субєктами відповідальності за статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" є автомобільні перевізники - субєкти господарювання.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Частиною 1 статті 33 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Згідно зі статті 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Так, згідно з частиною 2 статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

За висновками відповідача, у ході рейдової перевірки 05.09.2019 року встановлено, що позивач надавав послуги з перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких визначено ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме відтутня ТТН або інший встановлений законодавством документ.

Перевіряючи ці обставини, суд виходить з того, що постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 р. N 207 затверджений Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні.

Так, пунктом 2 Постанови КМУ від 25 лютого 2009 року №207 визначено, що для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб:

- накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж;

- посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

- реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом;

- талон про проходження державного технічного огляду;

- поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Для водія юридичної особи необхідним є також дорожній лист з відмітками про проведення передрейсових медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу.

При цьому, як на думку суду, є помилковим посилання представника позивача, що при здійсненні перевезення для власних потреб єдиним та необхідним документом є товарно-транспортна накладна. Проте, таке помилкове тлучачення норм права не спростовує факт здійсння перевезення позивачем для власних потреб, щ обуло підтверджено в судовому засіданні як позивачем так і свідком.

Між тим, судом установлено, що позивач 05.09.2019 року, коли належні йому автомобільні транспортні засоби (вантажний автомобіль з напівпричепом) не були зупинені та перевірені у ході рейдової перевірки посадовими особами відповідача, перевозив ними вантаж (піскоблок) за власний рахунок для власних потреб.

Наявна у позивача ТТН від 05.09.2019 року, яка супроводжувала вантаж, свідчить про перевезення вантажу, придбаного (як зазначив позивач більше року тому) лузгу насіння соняшника, придбаної для використання у опаленні для власних потреб, але не є доказом надання позивачем послуг з перевезення вантажу іншим особам (а.с. 16).

Попри те, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та займається господарською діяльністю у сфері вантажного автомобільного транспорту, відповідачем не доведено, що 05.09.2019 року він надавав послуги з перевезення вантажів як субєкт господарювання.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що перевезення позивачем власними транспортними засобами для власних потреб вантажу 05.09.20198 року не повязане зі здійсненням ним господарської діяльності. При цьому перевезенні позивач не виступав автомобільним перевізником у розумінні частини 1 статті 33 Закону України "Про автомобільний транспорт" та не надавав послугу по перевезенню вантажу, а тому вимоги Порядку №1567, Порядку №340 та Інструкції №385 на це перевезення не поширювалися.

Отже, акт перевірки від 05.09.2019 року про вчинення позивачем порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", складений щодо позивача безпідставно.

Оскільки, як установлено судом, позивач на час проведення рейдової перевірки 05.09.2019 року не здійснював господарську діяльність як автомобільний перевізник, а також не мав обов`язку мати та пред`являти документи, передбачені статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" для автомобільного перевізника, тому застосування до нього адміністративно-господарського штрафу на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 цього Закону, як до суб`єкта господарювання, за відсутність документі, є неправомірним, що є самостійною підставою для задоволення позову.

Іще однією з підстав протиправності спірної постанови, представник позивача вказує на несвоєчасне повідомлення про розгляд матеріалів правопорушення без направлення повідомлення про розгляд матеріалів простим листом.

Відповідач, заперечуючи такі доводи, надає докази повідомлення про розгляд матеріалів.

Згідно абзацу 1 пункту 25 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. N 1567 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, повідомлення про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, який був призначений на 15.10.2019 року, направлено позивачу поштою 12.10.2019 року, а отримано ним лише 25.10.2019 року (а.с.10-62-65). Всупереч пункту 27 Порядку №1567, справу про накладення адміністративно-господарського штрафу розглянуто у відсутності позивача та позбавлено його права на участь у процесі прийняття рішення.

За таких обставин суд дійшов висновку, що порушення контролюючим органом способу реалізації владних управлінських функцій зумовлює відсутність правових наслідків перевірки. та є ще однією підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до підпунктами 2 частини 1 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Отже, з`ясувавши характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача буде визнання протиправною та скасування спірної постанови.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем при проведенні перевірки, оформленні її результатів та застосуванні адміністративно-господарського штрафу порушено вимоги чинного законодавства та права позивача. Спірна постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №134453 від 15.10.2019 року є протиправною, а позов про її скасування слід задовольнити.

Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, оскільки спірне рішення не є актом притягнення особи до адміністративної відповідальності, а прийняте за порушення ведення господарської діяльності на транспорті та встановлює адміністративно-господарський штраф за порушення, виявлене та зафіксоване в акті перевірки внаслідок реалізації відповідачами функцій контролю діяльності автоперевізників, що передбачений вказаними вище нормами. Натомість норми КУпАП регулюють порядок притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення та не поширюються на спірні в цій справі правовідносини.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на часткове задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору у розмірі 384,20 грн. (а.с.23), слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби з безпеки на транспорті.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до начальника Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті Кравцова І.О. про скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративно-господарського штрафу №134453 від 15.10.2019 року, винесену начальником Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті Кравцовим І.О.

В задоволенні решти позовних вимоги відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області (вул. Автолюбителів, буд. 2, м. Кропивницький, 25031; ).

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук