Справа № 580/975/19
Суддя: Бараненко Ігор Іванович
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/975/19 Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді Бараненка І.І., суддів: Бабенка К.А., Федотова І.В., за участю секретаря Такаджі Л.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року в адміністративній справі № 580/975/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, Міністерства внутрішніх справ України та Департаменту освітньої та наукової діяльності МВС України про визнання протиправними дій щодо визначення розміру грошового забезпечення для нарахування пенсії та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
У березні 2019 року ОСОБА_1 (надалі Позивач) звернувся у Черкаський окружний адміністративний суд з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області з вимогами:

- визнати дії ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області щодо виготовлення та направлення до Пенсійного фонду України в Черкаській області довідки № 8721 від 27.08.2018 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) у сумі 8816,96 грн., прирівнявши посаду заступника начальника відділу начальника 1-го відділення внутрішньої безпеки з оперативного обслуговування Черкаської області ДВБ ГУБОЗ МВС України, на час звільнення, до посади поліцейського заступника начальника відділу, що не входить до складу управління ГУНП протиправною;

- зобов`язати ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справу України в Черкаській області замінити довідку № 8721 від 27.08.2018, виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 та № 988 від 11.11.2015 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», про розмір грошового забезпечення за нормами, чинними на січень 2016 року, згідно довідки № 8721 від 13.03.2018, що враховується для перерахунку пенсії та складає 17565,74 грн. за прирівняною посадою поліцейського заступник начальника відділу департаменту апарату Національної поліції України до посади заступника начальника відділу начальника 1-го відділення відділу внутрішньої безпеки з оперативного обслуговування органів і підрозділів внутрішніх справ в Черкаській області ДВБ ГУБОЗ МВС України.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Позивач пославшись на пункт 6 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45, положення наказу Міністерства внутрішніх справ України «Про нормативне забезпечення організаційно-штатної роботи» від 25.12.2004 № 190 зазначає, що висновок суду про те, що Відділ внутрішньої безпеки з оперативного обслуговування Черкаської області ДВБ ГУБОЗ МВС України не перебував у штаті центрального апарату МВС України є помилковим, оскільки суд не досліджував штат центрального апарату МВС України. Крім цього суд не дослідив зміст наказу МВС України «Про нормативне забезпечення організаційно-штатної роботи» від 25.12.2004 № 190 в редакції станом на дату звільнення з органів внутрішніх справ. Відділ, у якому проходив службу підпорядковувався Департаменту внутрішньої безпеки і тому входив до центрального апарату МВС України. Прирівнювання посади на підставі грошового забезпечення без з`ясування розміру грошового забезпечення відповідної посади в центральному апараті МВС України також є помилковим.

У відзиві на апеляційну скаргу представник МВС України, посилаючись на правильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що управління (відділи) внутрішньої безпеки в областях функціонували в структурі підрозділів, підпорядкованих МВС України, а не в структурі центрального апарату МВС України. Посадові оклади працівникам зазначеного підрозділу були встановлені на рівні посадових осіб начальницького складу органів внутрішніх справ для апарату ГУМВС (УМВС) України в областях, які згідно з діючою на той час структурою також підпорядковувались МВС України. Сам факт того, що Департамент внутрішньої безпеки входив до структури ГУБОЗ, який входив до Центрального апарату МВС України, не є підтвердженням того, що відділ внутрішньої безпеки також входив до складу Центрального апарату МВС України, оскільки цей висновок апелянта прямо спростовується положеннями наказів МВС України від 25.12.2004 4 190 та від 30.05.2004 № 615.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, які з`явилися в судове засідання та, перевіривши доводи апеляції наявними у матеріалах справи письмовими доказами колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Відповідач при видачі довідки № 8721 від 27.08.2018 про грошове забезпечення ОСОБА_1 правомірно прирівняв посаду «заступник начальника відділу начальник 1-го відділення внутрішньої безпеки з оперативного обслуговування Черкаської області ДВБ ГУБОЗ МВС України» до посади поліцейського «заступник начальника відділу, що не входить до складу управління» та видав вказану довідку на законних підставах.

Так, згідно з частиною третьою статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 13.02.2008, під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням. Відповідною вважається посада, яка за класифікаційними характеристиками, зокрема назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем підрозділу у структурі органу (організації, установи, військової частини тощо) прирівнюється до посади, з якої особа була звільнена.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року було витребувано з Міністерства внутрішніх справ України завірену у встановленому порядку копію наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25.02.2004 № 190 «Про нормативне забезпечення організаційно-штатної роботи» (в редакції, яка була чинною станом на дату звільнення ОСОБА_1 , 1958 року народження з органів внутрішніх справ 31 січня 2005 року), тобто наказ Міністерства внутрішніх справ України «Про нормативне забезпечення організаційно-штатної роботи», який був чинний станом на 31 січня 2005 року разом з Додатком 1 та Додатком 2 до цього наказу, а також завірену у встановленому порядку копію наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.1994 № 480 в редакції чинній станом на 31 січня 2005 року.

Дослідивши зазначені накази та іншу письмову інформацію, що були представлені Відповідачем на запит апеляційного суду, колегія суддів встановила наступне.

На час видання наказу про звільнення Позивача з органів внутрішніх справ був чинним наказ Міністерства внутрішніх справ України № 190 від 25.02.2004 «Про нормативне забезпечення організаційно-штатної роботи» (з урахуванням змін до цього наказу станом на день звільнення Позивача з органів внутрішніх справ), яким затверджено штат управлінь, відділів внутрішньої безпеки з оперативного обслуговування органів і підрозділів внутрішніх справ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті (підпорядкованих ДВБ ГУБОЗ МВС України).

Відповідно до пункту 6.1 Додатку 2 зазначеного наказу (в редакції, яка була чинною станом на день звільнення Позивача з органів внутрішніх справ) до структури центрального апарату МВС України входив Департамент внутрішньої безпеки (на правах управління). Окремим розділом наказу було передбачено, що при МВС України функціонують підрозділи внутрішньої безпеки (підпорядковані Департаменту внутрішньої безпеки).

Також даним наказом було затверджено Додаток № 1, який визначав штат підрозділів внутрішньої безпеки, підпорядкованих ДВБ ГУБОЗ МВС України. Згідно цього додатку в Черкаській області у штаті керівництва відділу внутрішньої безпеки значилася посада «заступник начальника відділу начальник 1-го сектору».

З наведених актів вбачається, що на час звільнення Позивача з органів внутрішніх справ підрозділи внутрішньої безпеки, в тому числі й відділ внутрішньої безпеки з оперативного обслуговування Черкаської області ДВБ ГУБОЗ МВС України, не входив до штату центрального апарату Міністерства внутрішніх справу України, а лише фунціонував при Міністерстві і підпорядковувався Департаменту внутрішньої безпеки. Отже, повноваження відділу внутрішньої безпеки у Черкаській області, у якому проходив службу Позивач, не поширювались на всю територію України, а обмежувались лише Черкаською областю.

Відповідно до пункту 15 Переліку посад начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ…, що прирівнюються посадам поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.02.2017 № 138, посада «заступник начальника самостійного відділу (поза групою і в Автономній Республіці Крим)» апарату головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, місті Севастополі та на залізницях прирівнюється до посади «заступник начальника відділу, що не входить до складу управління».

Дослідивши накази МВС України, на підставі яких визначався розмір грошового забезпечення Позивача на час звільнення з органів внутрішніх справ, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що його грошове забезпечення прирівнювалось до грошового забезпечення заступника начальника самостійного відділу оперативних служб управлінь Міністерства внутрішніх справ України, а не до грошового забезпечення заступника начальника відділу в центральному апараті Міністерства внутрішніх справ України.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був з`ясувати розмір грошового забезпечення відповідної посади в центральному апараті МВС України.

Решта доводів апеляційної скарги також не спростовує висновків суду першої інстанції, а зводиться лише до переоцінки встановлених судом обставин справи.

З огляду на вищезазначене та, оцінюючи всі наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та вирішив спір у відповідності до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального законодавства, а тому підстави для скасування рішення першої інстанції відсутні.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та, керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України Шостий апеляційний адміністративний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку і строки, визначені статтею 329 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності підстав, передбачених частиною п`ятою статті 291, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.І. Бараненко

суддя К.А. Бабенко

суддя І.В. Федотов

Вступну та резолютивну частини судового рішення оголошено 13 січня 2020 року

Повний текст судового рішення складено 14 січня 2020 року