Справа № 540/2535/19
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2535/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області третя особа Управління Державної казначейської служби України у Херсонській області про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови в поверненні позивачу безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у місті Херсоні подання про повернення ОСОБА_2 збору на обов`язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8508,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до пункту 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» звільнений від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу, оскільки нерухоме майно ним придбано вперше.

Ухвалою від 29.11.2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

12.12.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позовних вимог заперечував, вказавши, що кошти від операцій купівлі-продажу нерухомого майна хоча і є збором на обов`язкове державне пенсійне страхування, але обов`язковість їх сплати визначає нотаріус, це підтверджується тим, що у разі несплати нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальних дій, відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат». Таким чином, відповідно до вимог вищевказаного Закону доводити факт придбання нерухомого майна вперше, позивач зобов`язанний був саме приватному нотаріусу, а не Управлінню. Крім того, відповідач зазначає, що на адресу Управління станом на 28.08.2019 року не надходило жодного звернення щодо звільнення позивача від сплати внесків. Отже, відповідач вважає, що Солоцьким Д.О. на дату укладання договору купівлі-продажу не в повній мірі виконував свої обов`язки, що призвели до матеріальних витрат позивача. В зв`язку з чим, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку із необґрунтованістю.

13.12.2019 року від третьої особи на адресу суду надійшли пояснення по адміністративному позову, відповідно до яких вбачається, що повернення коштів помилково або надміру зарахованих до бюджету здійснюється відповідно до Порядку повернення коштів помилково, або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787. Відповідно до п.5 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. На підставі викладеного, управління Казначейства здійснить дії по поверненню коштів у відповідності до вимог вищевказаного Порядку протягом п`яти робочих днів після отримання подання Головного управління Пенсійного фонду України.

В судове засідання сторони з`явились, надали суду заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно із ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з вищевикладеного, суд здійснює розгляд адміністративної справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне: 28.08.2019 року, відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Солоцьким Д.О. за реєстровим № 1570, позивачем придбана трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 70,9 кв.м., житловою - 38,9 кв.м.

Відповідно до квитанції № 0007121 від 28.08.2019 року ОСОБА_1 сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1 % від суми вартості квартири, що складає 8508 грн.

29.10.2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області за поверненням належної йому помилково сплаченої суми збору у розмірі 8508,00 грн. на обов`язкове пенсійне страхування, шляхом отримання її з Державного бюджету України на підставі відповідного подання Пенсійного фонду до казначейської служби України про повернення ОСОБА_1 помилково сплачений збір на обов`язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області листом/рішенням від 13.11.2019 року за № 890/Р-99-1 відмовило позивачу в поверненні суми збору на тій підставі, що органи Пенсійного фонду України не володіють інформацією щодо прав власності громадян на нерухоме майно, а оскільки, на теперішній час чинним законодавством не визначено установу (орган), яка б мала юридичні повноваження щодо підтвердження того, що громадянин (громадянка) за весь період з моменту виникнення у нього права на вчинення правочину щодо нерухомого майна придбаває житло вперше, такі питання вирішуються в судовому порядку.

В зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Так, з урахуванням вищевикладеного суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 9 статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" платниками збору на обов`язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 8 частини першої статті 2 цього ж закону передбачено, що об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" врегульовано Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 1998 року № 1740 (далі - Порядок).

Згідно з абзацом першим пункту 15-1 Порядку збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Відповідно до пункту 15-3 Порядку нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

З аналізу наведених норм вбачається, що із загального правила про обов`язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено винятки для громадян, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Як встановлено судом, факт придбання позивачем нерухомого майна вперше підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19.09.2019року № 181698390, згідно якої позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири № 1570 від 28.08.2019 року.

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року №787 (далі - Порядок № 787).

Пунктом 5 Порядку №787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Таким чином, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на Управління ПФУ покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання ним житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за ним будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у нього права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано.

Крім того, суд, вважає за необхідне звернути увагу на те, що в Україні відсутній механізми перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України про надання тлумачення терміна «придбавають житло вперше», що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23 березня 2000 року №29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, суд, враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Оскільки саме держава не виконала свій обов`язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

Таким чином, посилання відповідача на неможливість перевірки інформації щодо придбання квартири конкретною особою вперше, як на підставу для відмови позивачу в поверненні помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна є необґрунтованими.

З огляду на наведене, суд, приходить до висновку про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача звернутися з відповідним поданням до органів Державної казначейської служби України щодо повернення помилково сплаченого позивачем збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 8508,00грн.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року (справа № 819/1498/17) та 31 січня 2018 року (справа №819/1667/17).

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач не надав достатньо належних та допустимих доказів щодо підтвердження правомірності своїх дій.

У зв`язку з цим, суд, аналізуючи викладене приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати розподілені відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73003, м.Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) щодо відмови в поверненні ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73003, м.Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у місті Херсоні подання про повернення ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) збору на обов`язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8508,00 (вісім тисяч п`ятсот вісім грн.00 коп.) грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73003, м.Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.), шляхом безспірного списання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 112010200