Справа № 420/6929/19
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6929/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити пенсію,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 12.08.2019 р. №28 про відмову в переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 06.08.2019 р. призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 пенсії державного службовця, відповідно до положень п. 10, 12 розд. XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VІІІ; положень ст. 37 Закону № 3723- ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №244/Б/15-32-05-02-09 від 29.07.2019 р. та в довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до категорії посад державної служби №243/Б/15-32-05-02-09 від 29.07.2019 р.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

ОСОБА_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 06.08.2019 р. вхід. № 4722 про переведення її з пенсії по інвалідності, призначеної згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-ІV на пенсію державного службовця, враховуючи положення п. п. 10 і 12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-VІІІ, згідно до яких за нею зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Рішенням відповідача від 12.08.2019 р. №28 ОСОБА_1 було відмовлено в переведенні на пенсію державного службовця, через те, що Законом України «Про державну службу» призначення пенсії по інвалідності не передбачено.

Позивач вважає, що рішення відповідача від 12.08.2019 р. №28 про відмову в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця є протиправним, суперечить положенням Конституції, оскільки, ОСОБА_1 є інвалідом II групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, то вона має право на призначення їй з 06.08.2019 р. пенсії державного службовця згідно Закону України «Про державну службу» в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 22.11.2019 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, без призначення судового засідання.

Відповідно ст.162 КАС України відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалу про відкриття провадження по справі отримано представником відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 02.12.2019 року, що підтверджується розпискою про отримання нарочно копії судового рішення, ухвали суду.

03.12.2019 року за вх. №45728/19 представником відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Ю. Рикіною (за довіреністю) надано відзив на адміністративний позов.

Відзив обґрунтовано наступним.

06.08.2019 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 06.08.2019 №4722 щодо переведення з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця відповідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 899 - VIII.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 12.08.2019 року № 28 ОСОБА_1 відмовлено в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця у зв`язку із тим, що з 01.05.2016 набрав чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 899-VIII, а Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723- XII втратив чинність, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 Прикінцевих положень Закону № 889.

Необхідною умовою для набуття права на пенсію державного службовця є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу.

При цьому, призначення пенсії по інвалідності взагалі Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 899 - VIII не передбачено.

Після 01.05.2016 року, відповідно ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 899-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відтак, переведення позивача на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 899 - VIII не передбачено.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 - далі), ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №239905 від 07.05.2019 року позивачці встановлено ІІ групу інвалідності (загальне захворювання) на строк до 01.04.2020 року.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та з 11.05.2019 року отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

06.08.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою (№ 4722) щодо переведення її з пенсії по інвалідності, призначеної згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09. 07. 2003 року на пенсію державного службовця, враховуючи положення п. п. 10 і 12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року.

12.08.2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області винесено Рішення про відмову в переведенні на пенсію по державній службі відповідно до Закону України «Про державну службу» №28, оформлене листом від 15.08.2019 року №568/03-21, яким повідомлено наступне:

«Відділ з питань призначення та перерахунків пенсій №19 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянув заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 06.08.2019 № 4722, щодо переведення з пенсії по інвалідності, призначеної згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889 - VIII (далі - Закон №889) та повідомляє наступне.

Під час розгляду вищевказаної заяви та при визначенні права на переведення були розглянуті надані Вами документи під час звернення, а саме:

-ксерокопія паспорту та ідентифікаційного номеру;

-ксерокопія трудової книжки серії НОМЕР_2 ; ксерокопія диплому серії НОМЕР_3 ;

довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 243/Б/15-32-05-02-09 від 29.07.2019 та № 244/Б/15-32-05-02-09 від 29.07.2019, виданих Головним управлінням ДФС в Одеській області.

З 01.05.2016 набрав чинності Закон №889, у зв`язку з цим Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 Прикінцевих положень Закону №889. При цьому, призначення пенсії по інвалідності Законом №889 не передбачено.

За таких обставин та керуючись ст. 26 та ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Вам відмовлено у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу».

У разі незгоди з прийнятим рішенням воно може бути оскаржено до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відповідно до Постанови правління Пенсійного фонду України про Порядок розгляду скарг на рівнях органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення чи в судовому порядку відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Стаття 19 Конституції України в першому реченні закріплює автономію особистості в її різноманітній життєдіяльності, а у другому реченні містить її королларій, передбачаючи, що держава не може виходити за межі повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

У «Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією», опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що «критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття».

Суд перевіряє дії відповідача на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 «…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.», яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Юридичний спір в даній справі виник в результаті відмови відповідача здійснити переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця.

Згідно з вимогами ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Згідно зі ст. 46 Конституції України право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначаються Законом України від 10.12.2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України від 16.12.1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-XII), крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VII закріплено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VII закріплено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби (…).

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Судом встановлено, що трудовий стаж позивачки на державній службі становить 20 роки 05 місяців відповідно до Довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №244/Б/15-32-05-02-09 від 29. 07. 2019 року.

В травні 2019 року позивачці встановлено інвалідність ІІ групи, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №239905 від 07.05.2019 року.

Станом на час призначення інвалідності позивачка досягла 47-річного віку.

Пенсію по інвалідності призначено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Станом на 01.05.2016 року ОСОБА_1 не перебувала на посадах державної служби, 31.12.2015 року позивачку звільнено з посади заступника начальника Відділу перевірок з окремих питань ДПІ у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, в зв`язку із скорочення штату працівників (запис №41 у трудову книжку).

У Рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 (п. 5.2) зазначено, що згідно зі ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

У Рішенні № 1-42/2011 від 26.12.2011 (п. 2.1) Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, гарантоване ст. 48 Конституції України.

У Рішенні від 08.10.2008 № 20-рп/2008 (п. 5) Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг та виплат потерпілим… встановлюються державою з урахуванням її фінансових можливостей. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував також положення актів міжнародного права. Так, згідно зі ст. 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням зазначеного, оскільки ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років, хоча, станом на 01.05.2016 року і не займала посади державної служби, суд доходить висновку, що позивачка має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону №3723-XII.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року по справі № 822/524/17 (Пз/9901/23/18).

Крім того, у вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду доходить наступного висновку:

«Велика Палата Верховного Суду вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України».

Щодо позиції Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, викладеної у Рішенні-відмові №28 від 12.08.2019 року, що призначення пенсій по інвалідності взагалі не передбачено Законом № 889-VIII та зазначивши, що після 01.05.2016 року, відповідно ст. 90 Закону №889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону №1058-ІV.

Суд критично ставиться до твердження відповідача, оскільки з аналізу Рішення про відмову в переведенні на пенсію по державній службі відповідно до Закону України «Про державну службу» №28 від 12.08.2019 року вбачається, що відповідачем не надано належного правового обґрунтування прийнятого рішення.

Так, відповідно до розписки-повідомлення про прийняття заяви ОСОБА_1 від 06.08.2019 року №4722, позивачем надані: заява про призначення/перерахунок пенсії (в даному випадку переведення з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця); ксерокопія трудової книжки НОМЕР_2 ; ксерокопія паспорту та ідентифікаційного номеру; ксерокопія диплому серії НОМЕР_3 ; довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) № 244/Б/15-32-05-02-09 від 29. 07. 2019 року та № 243/Б/15-32-05-02-09 від 29. 07. 2019 року, виданих Головним управлінням ДФС в Одеській області.

Вказані документи підтверджують наявність відповідного стажу державного службовця для призначення пенсії державного службовця у відповідності до Закону №889-VІІІ.

Натомість, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не надано оцінки поданим документам з належним правовим обґрунтуванням.

ЄСПЛ у п. 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення державних службовців, а також з метою реалізації положень ст. 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 12.08.2019 року №28 підлягає скасуванню.

Разом з цим, суд вважає, що ефективним способом захисту порушених прав позивача буде саме зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.08.2019 року щодо переведення її з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця, враховуючи положення п. п. 10 і 12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-VІІІ, ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ з урахуванням висновків суду, з огляду на наступне.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Способом відновлення порушеного права позивача суд вважає саме відповідача повторно розглянути заяву. Щодо ефективності такого способу захисту, то суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії.

При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Як встановлено судом, відповідачем по справі не здійснювався аналіз поданого пакету документів на предмет їх відповідності вимогам закону та критеріям для переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1,4 ст.90 КАС України).

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 12.08.2019 року №28 про відмову в переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.08.2019 року щодо переведення її з пенсії по інвалідності, призначеної згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця, враховуючи положення п. п. 10 і 12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-VІІІ, ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ з урахуванням висновків суду.

У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 06.08.2019 р. призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 пенсії державного службовця відповідно до положень п. 10, 12 розд. XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VІІІ; положень ст. 37 Закону № 3723- ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) № 244/Б/15-32-05-02-09 від 29. 07. 2019 р. та в довідні про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до категорії посад державної служби № 243/Б/15-32-05-02-09 від 29.07.2019 р. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII "Перехідні положення" КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , телефон: НОМЕР_4.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, , адреса:65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, факс: 728-36-53, ,

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.