Справа № 620/2377/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2377/19 Суддя першої інстанції: Падій В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Борзнянської міської ради Чернігівської області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Борзнінської міської ради Чернігівської області (далі - Відповідач, Борзнянська міськрада) про:

- визнання протиправним та скасування рішення Борзнянської міськради (двадцять восьмої сесії сьомого скликання) від 23.04.2019 року №4-ї-XXVIII/VII, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, на праві користування, орієнтовною площею 0,03 га, за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язання Борзнянської міськради надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на праві користування, орієнтовною площею 0,03 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що належність земельної ділянки до земель рекреаційного призначення унеможливлює використання останньої для особистого селянського господарства.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги. Свою позицію обґрунтовує тим, що у грудні 2012 року, при наданні дозволу на виготовлення технічної документації для надання у власність земельної ділянки за вказаною адресою, Відповідачем не було зазначено жодної згадки про належність земельної ділянки до земель рекреаційного призначення, а тому викладена в оскаржуваному рішенні відмова є безпідставною. Крім того, вказує на ненадання Відповідачем доказів належності спірної земельної ділянки до земель рекреаційного призначення.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу Борзнянська міськрада просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що земельна ділянка, яку бажає отримати у користування ОСОБА_1 , належить до земель рекреаційного призначення та не може використовуватися для ведення особистого селянського господарства. Окремо наголошує, що рішення Борзнянської міськради від 06.12.2012 року, на яке посилається Апелянт, стосувалося земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас, розташування земельної ділянки, яка є предметом даного спору, є: АДРЕСА_1. Крім іншого, звертає увагу, що Позивачем було використано передбачене ст. 121 ЗК України право на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0314 га за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 09.11.2009 року серії ЯИ №419777 (а.с. 10).

Крім того, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 09.11.2009 року серії ЯИ №419776 (а.с. 12).

Рішенням Борзнянської міськради від 06.12.2012 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації для надання у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,03 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Борзнянською міськрадою 23.04.2019 року прийнято рішення №4-ї-ХХVIII/VII, яким відмовлено в її задоволенні у зв`язку з невідповідністю місцю розташування об`єкта генеральному плану населеного пункту міста Борзна, оскільки зазначена земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення (а.с. 14).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 14, 19 Конституції України, ст. ст. 3, 12, 19, 22, 52, 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. 1 Закону України «Про землеустрій», а також з урахуванням правових позицій Верховного Суду, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відмова Борзнянської міськради у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства є правомірною, оскільки обране місце її розташування не відповідає генеральному плану населеного пункту міста Борзна.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Приписи ч. 2 ст. 4 ЗК України визначають, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Положеннями ч. 1 ст. 19 ЗК України визначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення (п. «а»); землі рекреаційного призначення («ґ»).

Згідно п. «а» ч. 2 ст. 22 ЗК України до земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

За правилами пункту «а» частини третьої статті 22 Земельного кодексу землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ст. 50 Земельного кодексу України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

Приписи ч. ч. 3, 4 ст. 52 ЗК України на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом.

За правилами статті 63 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» рекреаційними зонами є ділянки суші і водного простору, призначені для організованого масового відпочинку населення і туризму.

На території рекреаційних зон забороняються: а) господарська та інша діяльність, що негативно впливає на навколишнє природне середовище або може перешкодити використанню їх за цільовим призначенням; б) зміни природного ландшафту та проведення інших дій, що суперечать використанню цих зон за прямим призначенням.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на землях рекреаційного призначення чинним законодавством не передбачено можливість ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Приписи ч. 1 ст. 123 ЗК України визначають, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

При цьому, за правилами ч. 3 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, визначені у ч. 3 ст. 123 ЗК України підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпними.

Водночас, оскільки, як було встановлено раніше, визначене Позивачем бажане місце розташування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не відповідає вимогам генерального плану населеного пункту міста Борзна, за яким земельна ділянка біля домоволодіння АДРЕСА_1 віднесена до земель рекреаційного призначення, то суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відповідність вимогам чинного законодавства оскаржуваного рішення Борзнянської міськради від 23.04.2019 року №4-ї-ХХVIII/VII.

При цьому, про належність земельної ділянки до земель рекреаційного призначення свідчать наявні у матеріалах справи довідка Борзнянської міськради від 01.10.2019 року №144 (а.с. 33), а також копії викопіювання з опорного плану міста Борзна, де зафіксовано межування спірної земельної ділянки до озера (а.с. 36) і наданого до апеляційної скарги викопіювання з містобудівної документації, згідно якого спірна земельна ділянка перебуває у прибережній до озера зоні, а також копії рішення Борзнянської міськради від 25.07.2019 року №22-1-1/7 «Про встановлення розмірів та меж прибережних захисних смуг водних об`єктів, які розташовані на території Борзнянської міської ради».

Викладеним, на переконання судової колегії, спростовується твердження Позивача про те, що Відповідачем не було доведено належність земельної ділянки біля домоволодіння по АДРЕСА_1 до земель рекреаційного призначення.

Посилання Апелянта на те, що Борзнянською міськрадою у грудні 2012 року було надано дозвіл для виготовлення технічної документації для надання у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , без жодних застережень, а тому оскаржуване рішення від 23.04.2019 року №4-ї-ХХVIII/VII є протиправним, судовою колегією оцінюється критично.

Як вірно звернув увагу Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, земельні ділянки, про надання яких у власність та користування просив Позивач у 2012 році та у 2019 році, є різними. Так, предметом рішення від 06.12.2012 року було вирішення питання щодо надання дозволу для виготовлення технічної документації для надання у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Натомість, предметом рішення є вирішення питання щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,03 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Співставлення змісту вказаних рішень дає підстави стверджувати, що останні стосуються різних земельних ділянок як в частині розташування ( АДРЕСА_1, так і в частині бажаного цільового призначення (для будівництва та обслуговування житлового будинку і для ведення особистого селянського господарства).

Разом з тим, колегія суддів відхиляє посилання Борзнянської міськради на використання ОСОБА_1 передбаченого ст. 121 Земельного кодексу України права на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, оскільки, як було встановлено раніше, Позивач просив надати йому дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на праві користування, а не на праві власності. Водночас, положення ст. 121 ЗК України визначають норми безоплатної приватизації земельних ділянок, тобто передачі їх у власність, що унеможливлює застосування приписів вказаної статті до спірних правовідносин.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено «15» січня 2020 року.