Справа № 440/4535/19
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2020-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4535/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

21 листопада 2019 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі також - відповідач) про:

визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №143 від 03.10.2019, яким ОСОБА_1 відмовлено у підтвердженні періоду роботи, передбаченої пунктом 2 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 25 листопада 1988 року по 15 лютого 1995 року;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періоди роботи з 25 листопада 1988 року по 15 лютого 1995 року, які дають право на пенсію відповідно до пункту 2 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за списком №2 відповідно до пункту 2 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з дати звернення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що звернувшись до відповідача із заявою про підтвердження пільгового стажу з метою призначення пенсії за віком на пільгових умовах, отримала рішення №143 від 03.10.2019, яким ОСОБА_1 відмовлено у підтвердженні періоду роботи, передбаченої пунктом 2 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 25 листопада 1988 року по 15 лютого 1995 року. Позивач вважає вказане рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що наданими документами підтверджений період роботи.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

23 грудня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову та посилався на те, що на підставі поданих документів та чинних нормативно-правових актів прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії, оскільки не підтверджується необхідний пільговий стаж для призначення пенсії за віком за Списком №2 у віці 55 років. З урахуванням викладеного вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними і не ґрунтуються на чинному законодавстві, а дії управління щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за віком по Списку №2 згідно п.2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ - правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

05 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області із заявою про підтвердження пільгового стажу встановленої форми разом з доданими документами /а.с. 66-102/.

За результатами розгляду заяви та наданих позивачем документів відповідач прийняв рішення від №143 від 03.10.2019, яким ОСОБА_1 відмовлено у підтвердженні періоду роботи, передбаченої пунктом 2 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 25 листопада 1988 року по 15 лютого 1995 року, мотивоване наступними підставами: відсутність даних про ліквідацію заводу "Комплект", відсутність відомостей про переведення на посаду, яка дає право на пільгове пенсійне забезпечення, відсутність відомостей про оплату праці за липень 1989 року, вересень 1989 року - січень 1990 року, лютий-березень та травень 1991 року /а.с. 36/.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що на переконання позивача вказане рішення відповідача є протиправним та порушує право позивача на пенсію, гарантоване йому положеннями ст.46 Конституції України. Наведене і зумовило позивача звернутись до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюються, зокрема, Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Cписком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з п.«б» ч.1 ст.13 Закону №1788-XII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

За приписами ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Списки №№1, 2, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки №№1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки №№1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162.

Суд наголошує, що відповідно до постанов Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, КМУ від 11.03.1994 №162 посада гальваніка у відповідних класифікаторах відсутня, тоді як Постановою КМ СРСР "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення" № 10 від 26.01.1991 визначено наступну посаду у класифікаторі : "2150900а-18466 Слесари механосборочных работ, занятые разборкой каркасов внутри мягких баков".

Посада гальваніка входить до списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, згідно виключно постанови КМУ від 16.01.2003 №36.

Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі №233/2084/17 та від 25.04.2019 у справі №336/6112/16-а.

Так, відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 від 21.09.1979 з 01.01.1983 переведена з Полтавського електромеханічного заводу ВО "Лтава" на завод "Комплект" ВО "Лтава" в гальванічний цех 63 слюсарем механозбірних робіт, з 01.11.1988 присвоєно 1 розряд гальваніка (друга професія) гальванічного цеху 63, з 01.04.1989 при введенні нових умов оплати праці і ЄТКС випуск 1986 року встановлено 1 розряд гальваніка, з 22.07.1991 - присвоєно 4 розряд гальваніка, з 15.02.1995 - звільнена /а.с. 42-46/.

Трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у вищевказані періоди на вищезазначених підприємствах. Наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останньої за відповідними посадами. Записи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

Враховуючи наведені положення законодавства, суд приходить висновку про хибність доводів відповідача щодо відсутності підстав для зарахування до пільгового стажу позивачу за Списком №2 час роботи з 25 листопада 1988 року по 15 лютого 1995 року.

Окрім цього, факт роботи позивача за Списком №2 на посаді «гальванік» також підтверджено згідно довідки виконавчого комітету Полтавської міської ради від 26.05.2017 №Ц-08.7-13/21, відповідно до якого ОСОБА_1 переведена з Полтавського електромеханічного заводу в/о "Лтава "на завод "Комплект" в/о "Лтава" в гальванічний цех на посаду слюсаря механозбірних робіт з 01 січня 1983 року, присвоєно 1 розряд гальваніка (друга професія) гальванічного цеху №63 з 25.11.1988, присвоєно 1 розряд гальваніка цеху №63 заводу "Комплект" в/о "Лтава" з 01.04.1989, присвоєно 4 розряд гальваніка заводу "Комплект" в/о "Лтава" з 22.07.1991 , звільнена з посади гальваніка цеху №63 від 15.02.1995 /а.с. 22/.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Полтавської міської ради від 26.05.2017 № Ц-08.7-13/21, відповідно до карток звільнених працівників форми П-2 за період роботи ОСОБА_1 на посаді слюсаря механозбірних робіт 1 розряду цеху №63 з 01 січня 1983 по 25 листопада 1988 року наказів про переведення на інші роботи, на роботи з неповним робочим днем та про надання відпусток без збереження заробітної плати немає.

Згідно довідки виконавчого комітету Полтавської міської ради від 26.05.2017 № Ц-08.7-13/21, та копії наказу виробничого об`єднання "Лтава" від 29 серпня 1979 № 758-а філія Полтавського електромеханічного заводу перетворена в Полтавський завод "Комплект" виробничого об`єднання "Лтава". Розпорядженням виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів від 27.02.1992 № 149р зареєстровано Полтавське державне виробниче об`єднання "Лтава" /а.с. 18, 20/.

Довідкою виконавчого комітету Полтавської міської ради від 26.05.2017 № Ц-08.7-13/21 зафіксовано, що відповідно до статуту Полтавського виробничого об`єднання "Лтава", зареєстрованого розпорядженням міськвиконкому від 27.02.1992 № 149р "Про державну реєстрацію Полтавського державного виробничого об`єднання "Лтава", до складу об`єднання входив Полтавський завод "Комплект" без права юридичної особи /а.с. 19/.

Обґрунтовуючи своє рішення відповідач посилається на наступні обставини.

Згідно довідки Головного управління статистики у Полтавській області від 22.05.2019 № 03.3-21/308-19 в загальносоюзний класифікатор підприємств і організацій з 1977 по 1994 роки суб`єкт з назвою філія Полтавського електромеханічного заводу або Полтавський завод "Комплект" виробничого об`єднання "Лтава" не знайдений. До загальносоюзного класифікатора підприємств і організацій та Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України суб`єкт з такими назвами не включався.

До Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України 18.09.1996 включено юридичну особу Полтавське державне виробниче об`єднання "Лтава". 03.04.2006 Полтавське державне виробниче об`єднання "Лтава" вилучено з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України на підставі відомостей, наданих органу державної статистики державним реєстратором виконавчого комітету Полтавської міської ради. В період з 18.09.1996 по 03.04.2006 Полтавське державне виробниче об`єднання "Лтава" не повідомляло органи державної статистики про наявність у його складі філії Полтавського електромеханічного заводу або Полтавського заводу "Комплект" виробничого об`єднання "Лтава".

Виходячи з викладеного, відповідач наголошує, що в матеріалах судової справи про ліквідацію ВО "Лтава" наявний його статут від 1993 року, який свідчить про те, що на момент ліквідації об`єднання завод "Комплект" до його складу не входив, а отже, не міг бути ліквідований в складі ВО "Лтава".

Однак таке твердження відповідача про те, що завод «Комплект» Виробничого об`єднання «Лтава», на якому працювала позивач, не ліквідований разом із ВО «Лтава», а відтак, зобов`язаний видати уточнюючу довідку про характер та умови роботи позивача, зроблене з посиланням на статут ВО «Лтава» від 1993 року, не беруться судом до уваги, оскільки діючим законодавством не передбачено окремої процедури ліквідації для відокремленого підрозділу без ліквідації юридичної особи - головного підприємства.

Слід відмітити, що відповідачем у спірному рішенні самостійно констатовано, що згідно з архівною довідкою, виданою виконавчим комітетом Полтавської міської ради, наказів про переведення на інші роботи, на роботи з неповним робочим днем та надання відпусток без збереження заробітної плати у позивача не було; відповідно до копії наказу № 104 від 26.04.1994 про атестацію робочих місць на завод «Комплект» ВО «Лтава», яка підтвердила правильність застосування Списку № 2, зокрема, на робочому місці гальваніка /а.с. 93-96/, згідно з якими призначаються пенсії за віком на пільгових умовах.

Враховуючи викладене, з огляду на приписи ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п.3 Порядку № 637, суд зазначає, що за наявності належним чином оформленої трудової книжки та усіх вищезазначених додаткових документів не спростовує наявності у ОСОБА_1 пільгового стажу роботи, що дає право виходу на пенсію на пільгових умовах, з 25 листопада 1988 року по 15 лютого 1995 року.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, що пільговий стаж роботи позивача у період з 25 листопада 1988 року по 15 лютого 1995 року є підтвердженим.

Відтак вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №143 від 03.10.2019, яким ОСОБА_1 відмовлено у підтвердженні періоду роботи, передбаченої пунктом 2 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 25 листопада 1988 року по 15 лютого 1995 року, а також про зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періоди роботи з 25 листопада 1988 року по 15 лютого 1995 року, які дають право на пенсію відповідно до пункту 2 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - підлягають задоволенню.

Вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за списком №2 відповідно до пункту 2 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з дати звернення, задоволенню не підлягають, зважаючи, що позивач звернулась із заявою саме про підтвердження стажу роботи, а право на пенсію на пільгових умовах дає праця на роботах передбачених ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та питання щодо зарахування пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії, призначення і виплата пенсії відноситься до дискреційних повноважень та виключної компетенції пенсійного органу.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно з п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Саме органи пенсійного фонду визначають правильність та повноту наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії.

ОСОБА_1 не зверталась до органу пенсійного фонду із заявою, встановленої форми про призначення їй пенсії на пільгових умовах, а відтак і відповідна вимога є передчасною.

Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом частини 3 статті 139 Кодексу при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Разом з тим, частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд бере до уваги те, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача щодо перерахунку пенсії, відтак суд вважає за можливе на підставі частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України покласти на відповідача судові витрати позивача повністю.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,10 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд.66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №143 від 03.10.2019, яким ОСОБА_1 відмовлено у підтвердженні періоду роботи, передбаченої пунктом 2 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 25 листопада 1988 року по 15 лютого 1995 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періоди роботи з 25 листопада 1988 року по 15 лютого 1995 року, які дають право на пенсію відповідно до пункту 2 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд.66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,10 грн (сімсот шістдесят вісім гривень десять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Г.Ясиновський