Справа № 598/2164/19
Суддя: Гудима І. В.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 598/2164/19
провадження № 2-а/598/12/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2020 р. Збаразький районний суд Тернопільської області в складі судді Гудими І.В. розглянувши в письмовому провадженні в місті Збаражі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАК №1776346 від 22.11.2019 року,-

в с т а н о в и в :

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до управління патрульної поліції в Житомирській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1776346 від 22.11.2019 року про накладення на нього адміністративного стягнення у розмірі 425 гривень. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 22.11.2019 року інспектором патрульної поліції управління патрульної поліції у Житомирській області винесено вищевказану постанову та накладено адміністративне стягнення у розмірі 425 гривень. Із її змісту вбачається, що він, керуючи транспортним засобом марки «Мерседес-Бенц», 22.11.2019 року о 02.58 год. на автодорозі рухався в крайній лівій смузі для руху, коли була вільна права полоса без наміру повороту, розвороту, та не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. Позивач вважає, що дії інспектора поліції управління патрульної поліції у Житомирській області щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови про накладення на нього адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП, є незаконними, з тих підстав, що постанову складено поліцейським без врахування його пояснень та зауважень, вона не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, а також вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складення, що призвело до незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 04 грудня 2019 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Крім того, відповідачу у справі було надано п`ятнадцятиденний строк, який обчислюється з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подачі відзиву на позовну заяву.

23 грудня 2019 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити, оскільки позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до вимог чинного законодавства, а тому даний позов є безпідставним. Тоді ж представником відповідача було надано диск з відеозаписом з нагрудного відеореєстратора інспектора поліції, на якому зафіксовано порядок притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Дослідивши докази по справі, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АЕК №1776346 від 22.11.2019 року, що винесена інспектором поліції управління патрульної поліції в Житомирській області Вериженко Є.В., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.. У мотивувальній частині вказаної постанови зазначено, що водій ОСОБА_1 22.11.2019 року о 02 год. 48 хв., керуючи автомобілем «Мерседес-Бенц», р.н.з. НОМЕР_1 , на 236км. автомобільної дороги Київ-Чоп, рухався в крайній лівій смузі для руху, коли була вільна права без наміру повороту, розвороту, та не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП (а.с.6).

При цьому підставою для зупинки працівником поліції позивача під час керування ним транспортним засобом та перевірки наявності у останнього полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів був саме рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, а саме рух транспортного засобу в крайній лівій смузі для руху, коли була вільна права смуга без наміру повороту, розвороту. Дана обставина знайшла своє підтвердження оглянутим відеозаписом з нагрудного відеореєстратора інспектора поліції, на якому зафіксовано порядок притягнення позивача до адміністративної відповідальності (а.с.20).

Відповідно до ч.1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Пунктом 1.3 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно пп. «ґ» п. 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до пп. «а» п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також, крім іншого, пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний, зокрема, мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2 частини першої статті 32 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Отже, виходячи з системного аналізу вищевказаних норм, інспектор поліції, як уповноважена особа підрозділу Національної поліції, на яку покладено завдання регулювати дорожній рух та здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, мав право вимагати у позивача пред`явлення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів лише у встановлених законом випадках.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п. 21.1 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Пунктами 21.2 та 21.3 статті 21 зазначеного Закону передбачено, що контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень Правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Враховуючи наведене, право для витребування полісу відповідним підрозділом Національної поліції у водія транспортного засобу виникає за наявності двох випадків, передбачених Законом, а саме: при складанні протоколів щодо порушень Правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Відповідачем не надано доказів про складання відносно позивача інших протоколів про порушення останнім Правил дорожнього руху, винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням позивачем ПДРабо оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди, які б слугували підставою для перевірки наявності у ОСОБА_1 полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У матеріалах справи такі докази відсутні. Будь-яких доказів, які б спростували твердження позивача та підтверджували правомірність винесеної постанови, відповідачем не надані.

Суд погоджується з твердженням позивача, що вимога інспектора поліції пред`явити поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів була безпідставною, в зв`язку з чим позивач і не виконав вимогу поліцейського. Отже, таке невиконання не може ставитись у вину позивачу, виходячи з положень ст.9 КУпАП, якою передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Оскільки відповідачем у встановленому порядку не задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України, а саме рух транспортного засобу в крайній лівій смузі для руху, коли була вільна права смуга без наміру повороту, розвороту, яке йому пред`являлось перед прийняттям оскаржуваної постанови, та яке, згідно із оспорюванню постановою, стало причиною зупинки транспортного засобу, тому притягнення позивача до відповідальності за непред`явлення посадовій особі відповідача страхового полісу є безпідставним.

Суд вважає, що саме по собі зазначення відповідачем в оспорюваній постанові відомостей про порушення позивачем ПДР України, а саме про рух транспортного засобу за керування останнім в крайній лівій смузі для руху, коли була вільна права смуга без наміру повороту, розвороту, без прийняття законного рішення по факту даного правопорушення, юридичного значення не має.

Зазначена позиція суду узгоджується з правовою позицією, що міститься в постанові Верховного Суду від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17.

При цьому, суд не приймає до уваги відеозапис з нагрудного відеореєстратора інспектора поліції, як доказ на підтвердження вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, що було долучено відповідачем, оскільки вважає, що даний відеозапис не відображає відомостей про вчинення самого правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови.

Дана позиція суду узгоджується з правовою позицією, що міститься в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 у справі № 216/5226/16-а7.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.

Разом з тим, відповідачем, крім відеозапису з нагрудного відеореєстратора інспектора поліції, інших доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, суду не надано.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, і саме до цього зводяться висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17).

Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, беручи до уваги все вищевказане, суд приходить до висновку про недоведеність вини позивача у вчиненні ним адміністративного правопорушення, в зв`язку з чим слід скасувати постанову по накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №1776346 від 22.11.2019 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень, а справу про адміністративне правопорушення провадженням закрити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 55, 62 Конституції України, ст.ст. 9, 72, 73, 77, 242-246, 257, 262, 286, 292, 293 КАС України, ч.1 ст.126, ст.ст.247, 251, 268 КУпАП, суд,-

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження вул.Покровська, 96 м.Житомир, 10031) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАК№1776346 від 22.11.2019 року задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №1776346 від 22.11.2019 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцяти п`яти) гривень.

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його підписання.

Повне рішення суду складено 09 січня 2020 року.

СУДДЯ: І.В.ГУДИМА