Справа № 520/13467/19
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

09.01.2020 р. справа №520/13467/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., за участі: секретаря - Стрєлка О.В., позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Міронова А.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

ОСОБА_2
до Головного управління ДПС у Харківській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
встановив:

Позивач, ОСОБА_2 (далі за текстом - заявник, платник, ФОП, підприємець), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області №0-2033 від 18.03.2019р.; 2) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області №0-2033 від 18.03.2019р.; 3) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області №0-2033 від 18.03.2019р.; 4) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми ГУ ДФС у Харківській області №0-2033 від 18.03.2019р.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що контролюючим органом невірно обчислена сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідач, Головне управління Державної податкової служби у Харківській області (далі за текстом - владний суб`єкт, контролюючий орган, адміністративний орган, ГУ, Управління), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення зазначив, що громадянин є власником об`єктів нерухомого майна, а тому повинен сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Стверджував, що розмір податку визначений правильно.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник пройшов визначену законодавством процедуру державної реєстрації, унаслідок чого набув правого статусу фізичної особи - підприємця.

Протягом 2018р. заявнику на праві власності належала низка об`єктів нерухомого майна, а саме: нежитлова будівля літ. «У» за адресою АДРЕСА_1 площею 359,7 кв.м. (далі за текстом - Об`єкт №1), нежитлові приміщення №№1-4 у будівлі літ. «И-1» за адресою АДРЕСА_1 Харкові площею 1.474,1 кв.м. (далі за текстом - Об`єкт №2), нежитлові приміщення 1-ого поверху №№8-:-12 у будівлі літ. «К-1-2» за адресою пров. АДРЕСА_1 площею 57,1 кв.м. (далі за текстом - Об"єкт №3), нежитлова будівля літ. «Ж-2» за адресою АДРЕСА_1 площею 249,7 кв.м. (далі за текстом - Об`єкт №1).

18.03.2019р. без попереднього проведення будь-яких перевірок та без складання жодних письмових документів ГУ ДФС у Харківській області (юридичним та фактичним правонаступником якого є відповідач по справі) відносно заявника були прийняті податкове повідомлення-рішення №0-2033 від 18.03.2019р. про визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розмірі 13.391,63грн., №0-2033 від 18.03.2019р. про визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розмірі 54.880,74грн., №0-2033 від 18.03.2019р. про визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розмірі 531,46грн., №0-2033 від 18.03.2019р. про визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розмірі 9.296,33грн.

Суд зауважує, що тексти самих перелічених податкових повідомлень - рішень не містять взагалі ніякої конкретизації стосовно будь-яких параметрів об`єктів справляння податку (адреси, площі, призначення тощо).

Не погодившись із правомірністю згаданих рішень контролюючого органу, заявник ініціював даний спір.

При цьому, заявником визнані обставини належності речових прав на об`єкти нерухомого майна, належність об`єктів нерухомого майна до об`єктів справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, показники площі об`єктів нерухомого майна і за власними розрахунками заявника податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018р. має бути обчислено у розмірі 0,25% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. стосовно кожного об"єкта нерухомості і складати відносно Об`єкта №1 - 3.347,91грн., відносно Об`єкта №2 - 13.720,19грн., відносно Об`єкта №3 - 132,86грн., відносно Об`єкта №4 - 2.324,08грн.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно з ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

З 01.01.2015р. таким законом відносно податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є положення ст.266 Податкового кодексу України.

Так, згідно з п. 266.1.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Пунктом 266.2.1 ст. 266 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а у силу положень п.п. 266.3.1 ст. 266 цього ж кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За правилом п. 266.5.1 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Отже, для справляння податку у порядку ст.266 Податкового кодексу України визначальними кваліфікуючими ознаками кожного окремого об`єкту нерухомого майна як об`єкту стягнення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є: 1) місце розташування об`єкта (тобто адреса будівлі), 2) тип об`єкта (тобто тип чи категорія будівлі).

Пунктами 14.1.129 та 14.1.129-1 Податкового кодексу України об`єкти житлової та нежитлової нерухомості розмежовані законодавцем за категоріями і саме у залежності від конкретної категорії об`єкта згідно з рішенням органу місцевого самоврядування застосовується певна ставка податку.

Відповідно до положень п.п.266.3.2 ст.266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом п.п.266.4.2 ст.266 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п.п.266.6.1 ст.266 Податкового кодексу України).

Як з`ясовано судом, стосовно площі Об`єктів №1-4 між учасниками справи відсутній спір, а тому ці обставини сприймаються у якості достовірних.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що рішенням Харківської міської ради №542/ від 21.01.2015 року (із змінами та доповненнями) було затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у відповідності з п.п. 1.2.2 якого, об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

У свою чергу, ставки та пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у спірних правовідносинах деталізовано рішенням Харківської міської ради від 22.02.2017р. №542/17, додатком 1 до якого встановлено такі ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб: 1) будівлі готельні - 1 відсоток; 2) будівлі офісні - 1 відсоток; 3) будівлі торговельні - 1 відсоток; 4) гаражі - 0,1 відсотка; 5) будівлі промислові та склади - 0,25 відсотка; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотків; 8) інші будівлі - 0,1 відсотка.

Суд зауважує, що національним законом України не визначено процедури кваліфікації об`єкту нерухомого майна у цілях справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Тому, з огляду на положення ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серков проти України" (заява № 39766/05) та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника - приватної особи є кваліфікація об`єкту нерухомого майна за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, технічного паспорту на будинок або відповідного правочину (за яким об`єкт було набуто у власність), а не за свавільним розсудом адміністративного органу.

Згідно з копією технічного паспорта Об`єкт №1 є будівлею складу пального (а.с.27-34), Об`єкт №2 у розмірі площі 1.143,00 кв.м. є будівлею складу готової продукції (а.с.35-42), Об`єкт №3 у розмірі площі 24,3 кв. м. є цехом, а у розмірі 6,5 кв.м., 10,4 кв.м. та 3,9 кв.м. - приміщеннями, суміжними за призначенням та допоміжними до основного виробничого (а.с.43-49), Об`єкт №4 є конторою складу готової продукції (а.с.50-57).

Таким чином, поза будь-яким розумним сумнівом Об`єкти №1-4 відповідають усім основним ознакам виробничих приміщень та складів.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України.

У ході розгляду справи Управлінням не подано до суду жодних належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів для кваліфікації Об`єктів №1-4 у будь-якій частині у якості будівлі готельної, будівлі офісної чи будівлі торгівельної.

Відтак, суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом не подано доказів відповідності закону оскаржених рішень, а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскаржених актів.

За таких обставин, застосування контролюючим органом при обчисленні розміру податку ставки в 1% слід визнати неправомірним.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд відмічає, що позивач заявив вимогу про скасування податкових повідомлень - рішень контролюючого органу у повному обсязі.

Однак, із достовірно установлених обставин спору та самостійно визнаних заявником обставин вбачається, що: 1) податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області №0-2033 від 18.03.2019р. є неправомірним в частині 10.047,72грн. (13.391,63грн. податку, визначеного контролюючим органом за ставкою 1% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. об`єкту нерухомого майна - 3.347,91грн. податку, визнаного платником за ставкою 0,25% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. об`єкту нерухомого майна), 2) податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області №0-2033 від 18.03.2019р. є неправомірним в частині 41.160,55грн. (54.880,74грн. податку, визначеного контролюючим органом за ставкою 1% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. об`єкту нерухомого майна - 13720,19грн. податку, визнаного платником за ставкою 0,25% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. об`єкту нерухомого майна), 3) податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області №0-2033 від 18.03.2019р. є неправомірним в частині 399,00грн. (531,46грн. податку, визначеного контролюючим органом за ставкою 1% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. об`єкту нерухомого майна - 132,86грн. податку, визнаного платником за ставкою 0,25% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. об`єкту нерухомого майна), 4) податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області №0-2033 від 18.03.2019р. є неправомірним в частині 6.972,25грн. (9.296,33грн. податку, визначеного контролюючим органом за ставкою 1% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. об`єкту нерухомого майна - 2.324,08грн. податку, визнаного платником за ставкою 0,25% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. об`єкту нерухомого майна).

У цій частині позов підлягає задоволенню, позаяк контролюючим органом не доведено юридичної правомірності та фактичної обґрунтованості обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки саме за ставкою за ставкою 1% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. об`єкту нерухомого майна.

Стосовно решти вимог (обчислення податку відносно реально існуючих об`єктів нерухомого майна, котрі є об`єктом справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки і перебували у власності заявника за ставкою 0,25% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. об`єкту нерухомого майна) судом не знайдено підстав для задоволення позову.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області №0-2033 від 18.03.2019 р. в частині 10.047,72 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області №0-2033 від 18.03.2019 р. в частині 41.160,55 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області №0-2033 від 18.03.2019 р. в частині 399,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області №0-2033 від 18.03.2019 р. в частині 6.972,25 грн.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення виготовлено в повному обсязі у порядку ч. 3 ст. 243 КАС України 9 січня 2020 року; підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення; набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя Сліденко А.В.