Справа № 747/699/19
Суддя: Тіщенко Л. В.
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 747/699/19
Провадження № 2-а/747/1/20
РІШЕННЯ

іменем України

08.01.2020 року смт Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі

головуючої судді - Тіщенко Л.В.

секретаря - Зірки В.П.

розглянув у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Козелецького ВП Ніжинського ВП ГУНП України в Чернігівській області Островського Юрія Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 19 грудня 2019 року, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП до штрафу у розмірі 340 грн. В обґрунтування позову зазначає, постановою про накладення адміністративного стягнення серії ДП № 406032 від 19.12.2019 року, складеною відповідачем, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 340 грн. за ч.3 ст. 121 КУпАП за те, що 19.12.2019 року в 11 год. 35 хв. на 125 км автошляху Київ-Прилуки-Суми він, керуючи транспортним засобом Opel Movano, номерний знак НОМЕР_1 , який, на думку працівника поліції, підлягає обов`язковому технічному огляду, але своєчасно його не пройшов, чим порушив вимоги п. 31.3б ПДР України. Позивач вважає дану постанову незаконною з наступних підстав.

19 грудня 2019 року він рухався автомобільною трасою Київ-Прилуки-Суми з увімкненим ближнім світлом фар. На 125 км траси в 11 год. 25 хв. його безпідставно зупинив поліцейський - відповідач Островський Ю.С. , за те, що на транспортному засобі позивача не було ввімкнене ближнє світло фар відповідно до п. 9.8. ПДР України. Позивач у відповідь запропонував ознайомити його з доказами порушення відповідно до ст. 251 КУпАП, але працівник поліції з доказами про відсутність ввімкненого світла фар позивача не ознайомив. Після цього на вимогу працівника поліції позивач передав тому документи, а саме - посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, реєстраційний документ на ТЗ на автомобіль Opel Movano, номерний знак НОМЕР_1 , поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ на автомобіль Opel Movano, номерний знак НОМЕР_1 . Після передачі документів працівник поліції склав на позивача постанову серії ДП № 406032 але не за ч.2 ст. 122 КУпАП, а за ч.3 ст. 122 КУпАП. Позивач ОСОБА_1 вважає постанову відповідача такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до ст. 33 Закону України «Про дорожній рух» обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують згідно з чинним законодавством. В той же час обов`язковому технічному контролю не підлягають легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи і напівпричепи до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації. Належний позивачу на праві приватної власності автомобіль Opel Movano, номерний знак НОМЕР_1 не використовується для отримання прибутку і тому не підлягає обов`язковому технічному контролю.

З огляду на наведене, враховуючи, що автомобіль належить позивачу на праві приватної власності, позивач не являється фізичною особою- підприємцем та не веде господарську діяльність, тому, позивач вважає дії відповідача неправомірними, а постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням відповідачем норм матеріального та процесуального права. Тому позивач ОСОБА_1 просить суд скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 406032 від 19.12.2019 року, винесену відповідачем.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить задовольнити. Відповідач Островський Ю . С . в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином - в матеріалах справи є поштова розписка про вручення відповідачу судового виклику, тому в силу положень ч.2 ст. 268 КАС України відповідач вважається належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не надав, заяви про відкладення розгляду справи, про неможливість явки в судове засідання чи про розгляд справи без його участі відповідач Островський Ю.С. суду не надав. Положенням ч.1 ст. 205 КАС України передбачено, що неявка у судове засідання учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Крім того, згідно положень ч.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні але всі учасники справи не з`явились у судове засідання хоча і бути належним чином повідомлені про дату час і місце судового розгляду суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Відповідно до ч. 3 ст. 268 КУпАП неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції. Враховуючи положення ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Поскільки по даній справі не було встановлено перешкод для її розгляду без учасників справи, тому розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Згідно п.2 розділу ІІІ наказу №1395 від 07.11.2015 року затвердженого в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за №1408/27853 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» - постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 121 КУпАП, виносяться на місці вчинення адміністративного правопорушення. Частина 3 ст. 121 КУпАП передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов. Відповідно до п. 31.3б ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю). У ч.2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» зазначено, що технічному контролю не підлягають легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомності до 3500 т, причепи до них із строком експлуатації до двох років.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи документів, зокрема, з копії постанови про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 406032 від 19.12.2019 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.3 ст. 121 КУпАП, а саме за те, що він керував автомобілем Opel Movano, номерний знак НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному в контролю, але своєчасно не пройшов. (а.с.4). Згідно копії технічного паспорту на автомобіль Opel Movano, зазначений автомобіль є спеціалізований вантажний спеціалізований фургон малотонажний-В, повною масою 3300 кг, масою без навантаження - 2073 кг, об`ємом двигуна - 2299, кількістю місць з місцем водія - 3 (а.с.6).

Таким чином, аналізуючи надані позивачем документи, суд приходить до висновку, що автомобіль, яким керував позивач ОСОБА_1 - Opel Movano - має вантажопідйомність 3300 кг, тобто не відноситься до того типу автомобілів, які підлягають обов`язковому технічному огляду в силу положень ст. 35 Закону України «Про дорожній рух». Позивач категорично заперечує порушення ним вимог зазначеної статті відносно того і стверджує, що його транспортний засіб не підлягає обов`язковому технічному контролю, а отже він не міг скоїти правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності. Також у матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що автомобіль позивача не відноситься до транспортних засобів, зазначених в п.п. 1-3 ч. 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» (транспортні засоби, які не підлягають обов`язковому технічному контролю).

Санкцією ч. 3 ст. 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність лише за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов. Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення. За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. За змістом положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Відповідач надав до суду жодних доказів, які б підтверджували обов`язковість проведення технічного контролю транспортного засобу позивача, а тому постанова про притягнення останнього до адміністративної за ч. 3 ст. 121 КУпАП є неправомірною.

Суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язок особи, яка склала матеріали про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в розумінні ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, поскільки в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. Відповідачем як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП.

За змістом ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 4 КАС України спір може бути переданий на вирішення адміністративного суду, якщо хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Частиною 1 ст. 19 КАС України визначено перелік справ у публічно-правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. Виходячи із змісту вищезазначених норм, відносини, що склалися між сторонами, є публічно-правовими. Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Виходячи зі змісту правових норм ст. 251 КУпАП і ст. 72 КАС України доказами в зазначеній справі є будь-які фактичні дані, на основі яких компетентним органом (посадовою особою) при складенні постанови про накладення адміністративного стягнення та судом при розгляді справи щодо оскарження даної постанови в порядку адміністративного судочинства, встановлюється наявність чи відсутність обставин, що мають значення для справи, в тому числі винність особи, обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. За таких обставин суд приходить до висновку про непідтвердженість факту порушення позивачем Правил дорожнього руху з огляду на відсутність належних та допустимих доказів цього. Таким чином, суд вважає, що відповідачем, прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Згідно зі ст.62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. При вирішенні даного спору, суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем Островським Ю.С. суду не надано належних і допустимих доказів правомірності винесеної ним 19 грудня 2019 року постанови.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладені приписи процесуального законодавства, висновки, яких суд дійшов за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Отже, постанову серії ДП18 № 406032 від 19 грудня 2019 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену відповідачем за ч. 3 ст. 121 КУпАП щодо ОСОБА_1 необхідно скасувати, як незаконну, а справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити.

Керуючись ст. 73-77, 194, 229, 241-246, 255, 286 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Козелецького ВП Ніжинського ВП ГУНП України в Чернігівській області Островського Юрія Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ДП18 № 406032 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену 19 грудня 2019 року поліцейським сектору реагування патрульної поліції Козелецького ВП Ніжинського ВП ГУНП України в Чернігівській області Островським Юрієм Сергійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 121 КУпАП, і провадження по справі закрити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Л.В.Тіщенко