Справа № 400/2578/19
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 січня 2020 р. № 400/2578/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2
до відповідачів:Міністерства оборони України, Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168 Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_3
про:визнання протиправним рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги; скасування рішення щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги; зобов`язання вчинити певні дії,

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

визнати протиправним рішення Міністерства оборони України (надалі Міністерство або відповідач 1) щодо відмови в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 375;

скасувати рішення Міністерства від 25.03.2019 щодо відмови в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 375;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (надалі В/ч або відповідач 2) повторно направити до Міністерства, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3552-ХІІ від 22.10.1993, постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 № 336, якою затверджено Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги;

зобов`язати Міністерство, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пунктів 6, 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3552-ХІІ від 22.10.1993, постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 № 336, якою затверджено Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», повторно розглянути та прийняти рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність ІІ групи, та надіслати зазначене рішення разом з документами відповідачу 2 для видання наказу про виплату позивачу вказаної допомоги.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що Міністерство безпідставно відмовило йому в призначенні одноразової грошової допомоги.

У відзиві (арк. спр. 38-40) В/ч просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідачі при розгляді заяви позивача діяли на підставі Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі Закон № 2011) та затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (надалі Порядок № 975).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги адміністративного позову підтримав, представники відповідачів просили відмовити у його задоволенні.

Дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до військового квитка (арк. спр. 12-13), з 31.05.2012 по 10.07.2019 ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України.

Як зазначено у наказі (по стройовій частині) командира В/ч від 10.07.2019 № 178 (арк. спр. 14), позивача було звільнено відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби).

Згідно з Довідкою В/ч від 08.07.2019 № 528 (арк. спр. 11), позивач в період 2014-2018 роки безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

04.07.2014 ОСОБА_1 , при виконанні обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини, отримав поранення, що підтверджується виданою відповідачем 2 довідкою від 30.06.2017 № 4022 (арк. спр 19).

08.01.2015 Міжрайонна медико-соціальна експертна комісія № 1 Обласного центру медико-соціальної експертизи видала ОСОБА_1 довідку, якою визначила ступень втрати позивачем, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, професійної працездатності 25% (арк. спр. 20).

Відповідно до Порядку № 975, на підставі наказу Міністерства (арк. спр. 42), у 2015 році ОСОБА_1 , в зв`язку з частковою втратою професійної працездатності, отримав одноразову грошову допомогу в сумі 21 315 грн. (арк. спр. 41).

03.01.2019 Обласна медико-соціальна експертна комісія Обласного центру медико-соціальної експертизи видала ОСОБА_1 довідку, якою встановила позивачу другу групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (арк. спр. 21).

10.01.2019 позивачу було видано відповідне посвідчення (арк. спр. 9).

15.01.2019 позивач, відповідно до Порядку № 975, звернувся до В/ч із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги. До заяви були додані: свідоцтво про хворобу, довідка МСЕК, довідка про причини та обставини поранення, копія довідки про номер платника податків, копія паспорта, копія довідки про безпосередню участь в АТО (ООС), інформацію про банківські реквізити для перерахування коштів (арк. спр. 22).

Як вказано у відзиві, 21.01.2019 В/ч, відповідно до пункту 11 Порядку № 975, направила до Міністерства висновок щодо виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та подані позивачем документи (арк. спр. 64).

22.03.2019 комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, відмовила позивачу у задоволенні його заяви. Як зазначено у пункті 19 протоколу № 37 «… згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013р. № 975, у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати інвалідності без встановлення інвалідності. Заявнику групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Відповідно до пункту 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затвердженого постаново. Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, критеріями для встановлення інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності. Ступінь втрати здоров`я визначається у відсотках втрати працездатності (групи інвалідності). Ураховуючи, що між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках, та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІ групи інвалідності пройшов термін понад 3 роки, немає підстав для призначення одноразової грошової допомоги …».

На думку позивача, рішення відповідача 1 не відповідає змісту пункту 8 Порядку № 975. Крім того, як вказано у позові, ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги як на підставі Закону № 2011 та Порядку № 975, так і на підставі «Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 № 336 «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей» (надалі Порядок № 336). Як зазначив позивач, Порядком № 336 «… не встановлено обмежувальний 2-х річний термін виплати одноразової грошової допомоги з часу встановлення ступеню втрати працездатності та до часу встановлення групи інвалідності …».

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону № 2011, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які, згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 16 Закону № 2011, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема:

встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до підпункту «б» пункту 1 статті 162 Закону № 2011, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Згідно з пунктом 8 статті 163 Закону № 2011, особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Пунктом 9 статті 163 Закону № 2011 визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким порядком є Порядок № 975, пунктом 12 якого, зокрема, передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Як вказано у пункті 7 статті 163 Закону № 2011, якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.

ОСОБА_1 , відповідно до пункту 11 частини другої статті 7 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (надалі Закон № 3551), є особою з інвалідністю внаслідок війни. Такими особами є: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, до забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Частиною сьомою статті 13 Закону № 3551 встановлено, що особам, зазначеним у пунктах 11-14 частини другої статті 7 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету призначається і виплачується одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням інвалідності у розмірі, визначеному підпунктом «б» пункту 1 статті 162 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Якщо особа у зв`язку з встановленням інвалідності одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією частиною, та одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів України, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким порядком є Порядок № 336.

Позивач в якості підстави для виплати грошової допомоги обрав норми Закону № 2011 та, відповідно, Порядку № 975, тому суд визнав безпідставними посилання у позовній заяві на положення Порядку № 336, пунктом 14 якого, зокрема, встановлено, що одноразова грошова допомога виплачується на підставі рішення міжвідомчої комісії (з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», утвореній Мінветеранів) щодо призначення одноразової грошової допомоги органами соціального захисту населення за місцем реєстрації проживання або перебування осіб, які мають право на цю допомогу.

Пунктами 2-4 статті 163 Закону № 2011 встановлено, що у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Як вказано у пункті 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причини інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

На думку Міністерства, позивач не має право на одноразову грошову допомогу, оскільки після встановлення ступеня втрати ним працездатності (2015 рік) та встановленням йому інвалідності (2019 рік) минуло більше двох років.

Суд з відповідачем 1 не погодився.

Так, у Законі № 2011 (абзац перший пункту 4 статті 163) та у Порядку № 975 (абзац перший пункту 8) чітко вказано, в яких випадках можливо отримання військовослужбовцем одноразової грошової допомоги у більшому розмірі: у разі, якщо в межах дворічного строку з дня встановлення групи інвалідності військовослужбовцю було встановлено вищу групу інвалідності, або у разі, якщо в межах дворічного строку з дня визначення ступеня втрати військовослужбовцем працездатності був встановлений вищий ступень втрати працездатності. В таких випадках військовослужбовець, який раніше отримав одноразову грошову допомогу за цією ж підставою (інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності), вправі отримати відповідну різницю.

У даному випадку не йдеться про повторне отримання одноразової грошової допомоги за однією підставою: як вказано вище, у 2015 році ОСОБА_1 було виплачено відповідну суму в зв`язку з отриманням поранення під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності (підпункт 7 пункту 2 статті 16 Закону № 2011), а у 2019 році у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням йому інвалідності, що настала внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби (пункт 4 частини другої статті 16 Закону № 2011).

Виходячи з цього, на думку суду, Міністерство, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, застосувало норму, що не підлягала застосуванню.

З буквального тлумачення абзацу другого пункту 4 статті 163 Закону № 2011 та абзацу другого пункту 8 Порядку № 975 (зміст яких наведений вище) виходить, що початком дворічного строку, після спливу якого виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, є дата первинного встановлення інвалідності. Проте, відповідач 1 початком цього строку визнав 08.01.2015 дату встановлення часткової втрати ОСОБА_1 працездатності.

Ані Законом № 2011, ані Порядком № 975 не встановлено часових обмежень для отримання військовослужбовцем одноразової грошової допомоги у разі встановлення йому інвалідності, якщо раніше він отримав одноразову грошову допомогу в зв`язку з встановленням часткової втрати ним працездатності без встановлення інвалідності.

В силу частини шостої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

За таких обставин, доводи Міністерства про відсутність підстав для призначення одноразової грошової допомоги є хибними.

З урахуванням цього, суд дійшов висновку про те, що відповідач 1 протиправно відмовив ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, тому рішення Міністерства підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Порядком № 975 визначена процедура, дотримання якої дозволяє військовослужбовцю реалізувати право на отримання одноразової грошової допомоги.

Так, відповідно до чинної на момент подання ОСОБА_1 (січень 2019 року) та прийняття відповідачем 1 рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги (березень 2019 року) редакції Порядку № 975, уповноважений орган (в даному випадку відповідач 2) в 15-денний строк з дня реєстрації поданих особою документів мав подати розпорядникові бюджетних коштів (відповідачу 1) висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку; розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження зазначених документів мав прийняти рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надіслати його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особі, яка звернулася за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови; одноразова грошова допомога мала бути виплачена особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.

Позовні вимоги ОСОБА_1 : про зобов`язання відповідача 2 повторно подати відповідачу 1 висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, про зобов`язання відповідача 1 повторно розглянути отримані документи та прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, яке, разом з документами, надіслати відповідачу 2 для видання наказу про виплату, - ґрунтуються на нормах Порядку № 975, але не можуть бути задоволені одночасно, в межах однієї позовної заяви, оскільки виконання відповідачем 1 покладеного на нього судовим рішенням обов`язку буде залежати від виконання судового рішення відповідачем 2. В той же час, лише зобов`язання відповідача 2 повторно подати відповідачу 1 висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, на думку суду, не є ефективним захистом прав позивача.

До того ж, як вказано вище, у липні 2019 року ОСОБА_1 було звільнено з військової служби. Згідно з пунктом 17 Порядку № 975, особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби. Таким органом є відповідач 1, тому саме Міністерство, а не В/ч, має здійснити виплату.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд встановив, що порушення прав позивача допустив відповідач 1, тому саме він, згідно з частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, має вчинити необхідні дії для відновлення цього права, в тому числі витребувати у відповідача 2 всі документи, що, згідно з пунктом 13 Порядку № 975, були надіслані до Військової частини разом з рішенням про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 19, 77, 241-243, 246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Міністерства оборони України (Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168, ідентифікаційний код 00034022), Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ), задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати прийняте 22.03.2019 Міністерством оборони України рішення, що було оформлено пунктом 19 «Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразовою грошової допомоги та компенсаційних сум» № 37, про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

3. Зобов`язати Міністерство оборони України у місячний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили, відповідно до статей 16, 161, 162, 163 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2019 року.

4. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна