Справа № 320/3098/19
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 року м. Київ справа № 320/3098/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віта-Текс" до Київської митниці ДФС, Головного державного інспектора Київської митниці ДФС Денисенка Максима Анатолійовича про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Віта-Текс" (далі - позивач) з позовом до Київської митниці ДФС (далі - відповідач-1), Головного державного інспектора Київської митниці ДФС Денисенка Максима Анатолійовича (далі - відповідач-2), у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA125000/2019/000190/1 від 22 лютого 2019 р.;

- визнати протиправною бездіяльність Головного державного інспектора Київської митниці ДФС Денисенка Максима Анатолійовича, яка полягає в непроведені в письмовому вигляді консультації між Товариством з обмеженою відповідальністю "Віта-Текс" та Київською митницею ДФС відповідно до частин 5, 6 ст. 55 та ч. 4 ст. 57 Митного кодексу України перед винесенням рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA125000/2019/000190/1 від 22 лютого 2019 р.;

- визнати протиправними дії Головного державного інспектора Київської митниці ДФС Денисенка Максима Анатолійовича, які полягали у відмові в застосуванні до товару № 1 за Митною декларацією ІМ40ДТ № UA125110/2019/402869 від 19 лютого 2019 р. другорядного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів без урахування прийнятої Київською митницею ДФС ціни договору щодо подібного (аналогічного) товару № 1 за митною декларацією ІМ40ДТ №UA125110/2018/420500 від 23 жовтня 2018 р.;

- визнати протиправними дії Головного державного інспектора Київської митниці ДФС Денисенка Максима Анатолійовича, які полягали у відмові в застосуванні до товару №2 за митною декларацією ІМ40ДТ №UA125110/2019/402869 від 19 лютого 2019 р. другорядного методу визначення митної вартості товару за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів без урахування прийнятої Київської митницею ДФС ціни договору щодо подібного (аналогічного) товару №1 за митною декларацією ІМ40Д №UA125110/2019/400297 від 11 січня 2019 р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при митному оформленні товару, який ввозився на митну територію України, визначено його митну вартість за основним методом - за ціною договору (контракту), заявлено цей показник у відповідній митній декларації ІМ40ДТ №UA125110/2019/402869 від 19 лютого 2019 р., до якої були надані усі необхідні документи для підтвердження митної вартості. На думку позивача, митний орган безпідставно не погодився із заявленою декларантом митною вартістю товару, визначеною за ціною договору (контракту), та незаконно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості товарів. Крім того, позивач зазначив, що до митного контролю були подані всі документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, подані документи не містили розбіжностей, а тому дії митного органу є неправомірними та такими, що не відповідають положенням МК України.

Позивач також зазначає, що при митному оформленні товару мала місце протиправна бездіяльність державного інспектора Київської митниці ДФС Денисенка Максима Анатолійовича, яка полягала в не проведенні в письмовому вигляді консультації між позивачем та Київською митницею ДФС відповідно до частин п`ятої, шостої статті 55 та частини четвертої статті 57 МК України перед винесенням рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA125000/2019/000190/1 від 22 лютого 2019 р. На думку позивача державний інспектор Київської митниці ДФС Денисенко Максим Анатолійович вчинив протиправні дії та протиправно відмовив позивачу в застосуванні до товару №1 та товару №2 за митною декларацією ІМ40ДТ №UA125110/2019/402869 від 19 лютого 2019 р. другорядного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів без урахування прийнятої Київською митницею ДФС ціни договору щодо подібного (аналогічного) за митними деклараціями товару №1 - ІМ40ДТ №UA125110/2018/420500 від 23 жовтня 2018 р. та товару № 2 - ІМ40ДТ №UA125110/2019/400297 від 11 січня 2019 р.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

13 травня 2019 р. від відповідача-1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Стверджує, що всі дії та рішення посадових осіб митниці є аргументованими, відповідають та засновані на вимогах законодавства України з питань державної митної справи. Зазначає, що позивачем не наведено жодного обґрунтованого чи доказу, які б свідчили про порушення митним органом вимог нормативно-правових актів.

Відповідач-2, належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, відзив до суду не подав, з клопотанням та іншими заявами до суду не звертався.

16 липня 2019 р. від позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Зазначає, що відповідачем-1 у відзиві не доведено обставин, які б спростовували доводи позивача в позовній заяві.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 р. закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

28 жовтня 2019 р. до суду від представника позивача надійшло клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Ураховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, розгляд справи здійснено судом без участі представників сторін у порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Судом встановлено, що 1 грудня 2015 р. між позивачем (Покупець) та ShaoxingCityJinqiaoTextileCo., Ltd., компанією, зареєстрованою в Китайській Народній Республіці (Продавець) укладено договір купівлі-продажу №VT0112-15 (далі - Договір), відповідно до якого продавець продає позивачу тканини виробництва Китайської Народної Республіки.

Відповідно до вимог п.п. 1.2, 2.1, 3.1 та 4.1 Договору продавець і позивач погодили, що найменування, вартість і кількість товару може змінюватися згідно з додатками до договору, які є невід`ємною частиною договору, якщо інше не передбачено цим договором.

Товар відвантажується морським транспортом на умовах CFR Україна (відповідно до Incoterms 2010), якщо інше не передбачено відповідним додатком до договору. Морський порт на митній території України, до якого продавець зобов`язується поставити товар позивачу, узгоджується сторонами окремо.

Сторони домовилися, що в ціну товару включаються також його вартість, упаковка, маркування й доставка.

Оплата за товар буде здійснюватися позивачем шляхом сплати виставленого продавцем інвойсу на товар протягом 60 календарних днів із дня отримання товару позивачем або його уповноваженим представником на митній території України, якщо інше не передбачено відповідним додатком до договору.

23 листопада 2018 р. продавець та позивач уклали додаткову угоду №2 до договору, якою, зокрема продовжили строк дії договору до 31 грудня 2021р. та виклали п. 5.2 договору в новій редакції, відповідно до якої сторони домовилися, що разом із товаром продавець зобов`язується передати вантажоотримувачу товару наступні документи: товаросупровідні документи на товар; комерційний рахунок (інвойс) продавця; пакувальний лист; сертифікат про походження товару.

7 грудня 2018 р. продавець та позивач уклали додаток №VT091 до Договору (далі - Додаток), відповідно до пункту 1 якого продавець передав у власність позивача, а позивач прийняв та зобов`язався оплатити на умовах додатку наступний товар: a) тканина вибивна, 50% поліестер і 50% бавовна, сток, товарна позиція 55134100 відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТ ЗЕД), завширшки 220 см, у загальній кількості 6 275 кг, 21 128 метрів погонних, країна виробництва: Китайська Народна Республіка (далі - Товар 1); б) тканина вибивна, 100% бавовна, строк, товарна позиція 52085200 відповідно до УКТ ЗЕД, завширшки 220 см, у загальній кількості 18 616 кг, 62 680 метрів погонних, країна виробництва: Китайська Народна Республіка (далі - Товар 2).

Загальна вартість товару згідно з пунктами 1-3 додатку та інвойсу №SPD18054 від 08 грудня 2018 р. склала 87 118,50 доларів США, а його поставка відбувалася на умовах CFR м. Одеса, Україна (Incoterms 2010). Вантажовідправником товару є Zhejiang Spider Textile Co., Ltd.

15 січня 2019 р. позивач з метою переміщення товару через митний кордон України подав попередню митну декларацію ІМ40ЕЕ №UA125000/2019/901688.

17 січня 2019 р. Одеська митниця ДФС провела митний огляд товару та склала акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA500030/2019/0196, яким підтвердила, зокрема те, що товар позивача є стоковим.

19 лютого 2019 р. позивач подав до Київської митниці ДФС додаткову митну декларацію ІМ40ДТ №UA125110/2019/402869, у графах 31 якої позивачем був зазначений товар 1 та товар 2.

Відповідно до граф 20, 22 митної декларації ІМ40ДТ №UA125110/2019/402869 від 19 лютого 2019 р. загальна митна вартість товару, визначена позивачем за основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору (контракту), склала 87 118,50 доларів США, а його поставка відбувалася на умовах CFR м. Одеса, Україна.

На підтвердження митної вартості згаданих товарів позивачем до митного оформлення разом з митною декларацією ІМ40ДТ №UA125110/2019/402869 відповідно до вимог МК України подано наступний перелік наявних у нього документів, а саме:

- пакувальний лист продавця на товар від 08 грудня 2018 р.;

- рахунок-фактура №SPD18054 від 08 грудня 2018 р.;

- коносамент №ZIMUSNH1008797 від 11 грудня 2018 р.;

- автотранспортна накладна №15018 від 17 січня 2019 р.;

- сертифікат про походження товару №18C3306А1848/00027 від 12 грудня 2018 р.;

- акт Одеської митниці ДФС про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA500030/2019/0196 від 17 січня 2019 р.;

- прайс-лист продавця від 08 грудня 2018 р.;

- додаток до договору №VT091 від 07 грудня 20018 р.;

- договір купівлі-продажу №VT0112-15 від 01 грудня 2015 р.

Відповідач-1 за наслідками розгляду поданих документів направив позивачеві електронне повідомлення від 19 лютого 2019 року, у якому, зокрема, зазначив, що «За результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості на підставі розгляду поданих разом з митною декларацією документів встановлено, що документи містять розбіжності та невідповідності, що не дає можливості впевнитись в достовірності заявленої митної вартості, зокрема здійснити перевірку числових складових митної вартості товарів.

Керуючись частиною п`ятою статті 54 та частинами другою - третьою статті 53 МК України, у зв`язку з тим, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей щодо ціни, яка сплачена або підлягає сплаті та відомостей, які мають вплив на визначення митної вартості товарів, необхідне подання протягом 10 календарних днів наступних додаткових документів (за наявності): - копія митної декларації країни відправлення (із перекладом); - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, у разі відсутності, банківські документи щодо оплати за раніше поставлені партії ідентичних товарів; - виписка з бухгалтерської документації; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (з обов`язковим відображенням/ документальним підтвердженням якісних характеристик товару, які впливають на ціну).»

22 лютого 2019 р. на виконання цього запиту позивач направив відповідачу-1 додаткові документи разом із супровідним листом №2102/19-06 від 21 лютого 2019 (далі - Лист), який відповідач-1 отримав о 15 год. 18 хв.

Так, позивач надав відповідач-1 наступні документи:

1) щодо копії митної декларації країни відправлення (із перекладом) - позивач звернув увагу відповідача-1, що у нього були відсутні станом на день підписання листа копії митної декларації країни відправлення, яка була власністю продавця та який у силу додаткової угоди 2 від 23 листопада 2018 р. не був зобов`язаний надавати такий документ позивачу. Вказав, що приписи частини третьої статті 53 МК України покладають на позивача обов`язок щодо надання копії митної декларації країни відправлення лише за умови її наявності в позивача;

2) щодо каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару - позивач надав відповідачу-1 для ознайомлення на 3 аркушах фотокопії листа продавця №20190219/01-OUT від 19 лютого 2019 р. (далі - Лист продавця) та його перекладу з англійської на українську мову.

Позивач звернув увагу відповідача-1, що в листі продавця є актуальний прайс-лист продавця станом на дату підписання додатку, а також міститься підтвердження продавця, що товар є стоковим, що окрім інвойсу, який є первинним документом бухгалтерського обліку, є достатнім для ідентифікації товару.

Що стосується зазначення продавцем номеру коносаменту в інвойсі раніше дати його видачі, то позивач зазначив, що інвойс формується продавцем, який, за інформацією позивача, резервує у відповідній спеціалізованій системі номер коносаменту для перевезення товарів у контейнері, а відтак наперед знає який номер буде присвоєний системою коносаменту в день його видачі (формування).

Окрему увагу позивач звернув на те, що вищевказаний аргумент відповідача-1 жодним чином, на думку позивача, не пояснює як наявність чи відсутність номеру коносаменту в інвойсі унеможливлюють здійснення відповідачем-1 перевірки числового значення складових митної вартості товару;

3) щодо банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, у разі відсутності, банківських документів щодо оплати за раніше поставлені партії ідентичних товарів - позивач звернув увагу відповідача-1 на те, що він не погоджується з позицією головного державного інспектора відповідача-1 Денисенка Максима Анатолійовича , викладеною в запиті, стосовно того, що з наданих договору, додатку та інвойсу неможливо встановити умови та терміни оплату інвойсу.

Так, відповідно до пункту 2 додатку оплата за товар згідно з інвойсом здійснюється відповідно до пункту 4.1 договору, який у свою чергу передбачає наступне: «Оплата за Товар будет производиться путем оплаты Покупателем выставленного инвойса за Товар Продавцом в течение 60 (шестидесяти) календарных дней со дня получения Товара Покупателем или его уполномоченным представителем на таможенной территории Украины, если иное не предусмотрено соответствующим приложений к настоящему Договору.».

Оскільки умови додатку не визначають інші умови для оплати товару згідно з інвойсом, то останній в силу пункту 4.1 договору підлягає оплаті протягом 60 календарних днів із дня отримання товару позивачем на митній території України.

Позивач листом повідомив відповідача-1, що інвойс станом на день підписання листа був неоплаченим, а відтак позивач не міг надати витребувані банківські платіжні документи.

Судом встановлено, що витребування відповідачем-1 у запиті банківських документів щодо оплати за раніше поставлені партії ідентичних товарів, то позивач зазначив відповідачу-1, що відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 53 МК України у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Позивач у листі зазначив, що приписи статті 53 МК України не передбачають права відповідача-1 витребувати в позивача банківські документи щодо оплати за раніше поставлені партії ідентичних товарів, тобто така вимога відповідача-1 є протиправною та необґрунтованою;

4) щодо виписки з бухгалтерської документації - позивач надав відповідачу-1 для ознайомлення на 9 аркушах первинні документи бухгалтерського обліку позивача, які підтверджують те, що митна вартість товару відповідає звичайному рівню цін на подібні (аналогічні) товари, які раніше ввозилися позивачем на митну територію України, а саме фотокопії: митної декларації ІМ40ДТ №UA125110/2018/420500 від 23 жовтня 2018 р.; інвойсу №NKIT010918 від 01 вересня 2018 р., виставленого продавцем; видаткової накладної №ВТ-0000081 від 10 жовтня 2018 р., складеної між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «БКП»; податкової накладної №81 від 10 жовтня 2018 р., складеної позивачем; митної декларації ІМ40ДТ №UA125110/2019/400297 від 11 січня 2019 р.; інвойсу №X180761 від 20 жовтня 2018 р., виставленого продавцем; видаткової накладної №ВТ-0000105 від 18 грудня 2018 р., складеної між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Текссол-С»; податкової накладної №105 від 18 грудня 2018 р., складеної позивачем;

5) щодо інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару - позивач надав відповідачу-1 для ознайомлення на 3 аркушах фотокопії наступних документів бухгалтерського обліку позивача щодо товару: прибуткової накладної №ВТ-0000004 від 18 січня 2019 р., складеної позивачем; видаткової накладної №ВТ-0000005 від 18 січня 2019 р., складеної між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Текссол-С»; податкової накладної №5 від 18 січня 2019 року, складеної позивачем;

6) щодо висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини (з обов`язковим відображенням, документальним підтвердженням якісних характеристик товару, які впливають на ціну) - позивач звернув увагу відповідача-1, що у нього був відсутній станом на день підписання листа будь-який висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Окрему увагу відповідача-1 позивач звернув на те, що приписи частини третьої статті 53 МК України покладають на позивача обов`язок щодо надання експертного висновку лише за умови його наявності в позивача.

22 лютого 2019 р. відповідачем-1 прийнято Рішення про коригування митної вартості №UA125000/2019/000190/1, яким застосовано резервний метод для визначення митної вартості товару.

У п. 33 цього Рішення відповідачем-1 зазначено наступне: за результатами опрацювання наданих до митного оформлення документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів за митною декларацією №UA125110/2019/402869 від 19 лютого 2019 р. встановлено, що документи містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стверджує, що п. 4.1 договору купівлі-продажу (зовнішньоекономічного договору, контракту) VT0112-15 від 01 грудня 2015 р. передбачає оплату за товар протягом 60 днів з дати поставки товару. Пунктом 4.3 контракту передбачає можливість здійснення попередньої оплати. В інвойсі умови та термін оплати за товар не визначені.

У рішенні відповідач-1 зазначає, що п. 5.1 контракту передбачає приймання товару по якості та відповідності маркуванню та пакуванню. В інвойсі зазначено, що імпортований товар є стоковим, тобто залежалим на складі, або таким, що не відповідає певним якісним вимогам, що в свою чергу впливає на ціну товару. Інші документи в підтвердження зазначеного відсутні, наданий прайс-лист на строк 2018 року не містить даних щодо дати видачі документу, терміну дії, та містить пропозицію за бажанням покупця виготовити товар іншої щільності, що не вплине на ціну товару, тобто ще не виготовлений товар пропонується наперед вважається стоковим.

Стверджує, що п. 5.2 зовнішньоекономічного договору (контракту) VT0112-15 від 01 грудня 2015 р. передбачено, що разом з товаром подавець зобов`язаний надати покупцю разом з товаром наступні документи: товаросупровідні документи; комерційний рахунок (інвойс); пакувальний лист; копія експортної декларації продавця; сертифікат про походження товару. Експортна митна декларація продавця до митного оформлення не надавалась.

У рішенні відповідач-1 також зазначив, що в інвойсі №SPD18054 від 08 грудня 2018 р. зазначено коносамент, який був виставлений тільки 11 грудня 2018 р., тобто на три дні пізніше дати складання інвойсу.

З метою підтвердження числових складових митної вартості та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари відповідачем-1 від декларанта було витребувано відповідно до вимог частини другої та частини третьої статті 53, статті 57 МК України додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості згідно з переліком, викладеним у електронному повідомленні.

Відповідач-1 стверджує, що декларантом надано документи не в повному обсязі, а надані документи не усувають раніше встановлених розбіжностей. Зокрема, декларантом не надано виправлений прайс-лист виробника (із раніше встановленими зауваженнями митниці), експортну митну декларацію країни-відправлення, експертний висновок, підготовлений спеціалізованими організаціями.

Посадовою особою митниці проведено з декларантом процедуру консультації відповідно до частини четвертої статті 57 МК України. Жодних вимог у порядку частини шостої статті 55 МК України від декларанта не надходило.

За результатами проведених консультацій відповідачем-1 встановлено, що другорядні методи визначення митної вартості 2а та 2б - за ціною договору щодо ідентичних/подібних (аналогічних) товарів відповідно до статті 59, 60 МК України неможливо застосувати через відсутність у митниці інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних товарів саме за ціною договору, та відсутність інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних за характеристиками товарів, вироблених у тій же країні, що і спірний товар (стаття 61 МК України). При цьому, декларантом під час проведення з ним консультацій, такої інформації також не надано, що виключає можливість застосування вказаних методів.

Методи визначення митної вартості 2в та 2г - на основі віднімання та додавання вартостей - не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю у митниці відомостей про всі складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України, що є необхідною умовою для використання таких методів. При цьому за умовами статей 62, 63 МК України така інформація надається декларантом або уповноваженою ним особою. До митного оформлення такої інформації надано не було. У митниці така інформація також відсутня. Під час проведення з декларантом консультацій такої інформації не надано, а тому методи на основі віднімання чи додавання вартостей в даному випадку не можуть бути застосовані. Натомість, у митного органу наявна інформація, що відповідає частині другій статті 64 МК України та є підставою для застосування другорядного методу 2ґ - резервного методу. Декларантом під час проведення з ним консультацій додаткової інформації для застосування резервного методу також не надано. Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару: товар 1 - митна декларація №UА100070/2019/231283 від 20 лютого 2019 р. (вартість товару згідно джерела інформації - 4,67 долари США за кг); товар 2 - митна декларація №UА125110/2019/401532 від 30 січня 2019 р. (вартість товару згідно джерела інформації - 4,52 долари США за кг).

Разом із вказаним рішенням про коригування митної вартості товару відповідачем 1 прийнято Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA125110/2019/00059.

Позивачем відповідно до частини 7 статті 55 Митного кодексу України використано можливість випуску товару у вільний обіг шляхом надання гарантій та подачі нової додаткової митної декларації ІМ40ДТ №UA125110/2019/404170 від 07 березня 2019 р.

Не погоджуючись з діями митного органу позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Суд зазначає, що Митний кодекс України від 13 березня 2012 р. № 4495-VІ (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - МК України) встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також регулює правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

В силу приписів частини 3 статті 318 МК України, митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина перша статті 248 МК України).

Частиною першої статті 257 МК України передбачено що декларування товарів здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені частиною восьмою вказаної статті, у тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, в силу приписів статті 49 МК України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно із частиною другою статті VII ГААТ, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами 4 та 5 статті 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, вважається загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, за переліком, що визначений частиною десятою статті 58 МК України, серед яких, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Згідно з вимогами ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів. При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та за другорядними методами: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначено статтею 53 МК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Так, в силу приписів частини другої цієї статті, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст. 53 МК України).

Цією ж статтею передбачено, що вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті, забороняється.

Дана норма кореспондується з приписами статті 318 МК України, якими визначено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає положенням пунктів 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур» від 15 лютого 2011 р. № 3018-VI, якими запроваджено наступні стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 54 МК кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Так, згідно з приписами ч. 1 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (п. 1 ч. 5 ст. 54 МК України).

Цією ж статтею визначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, орган доходів і зборів наділений правом письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Такими додатковими документами в силу приписів частини третьої статті 53 МК України є: договір (угода, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписка з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копія митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

При цьому, право органу доходів і зборів на витребування у декларанта або уповноваженої ним особи додаткових документів за наведеним вище переліком виникає виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті (тобто основні документи), містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноваженої ним особи зобов`язані протягом 10 календарних днів надати за наявності такі додаткові документи.

Частиною 6 ст. 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз положень ч.3 ст. 53, ч.ч.2, 4-6 ст. 54, ст.58 МК України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.

Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

За стандартним правилом, визначеним пунктом 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур, у випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.

Як зазначалося вище, ч.3 ст. 53 МК України визначено, що додаткові документи (за наявності) подаються декларантом протягом 10 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги органу доходів і зборів.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Суд зазначає, що законодавцем встановлений вичерпний перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, який міститься, як зазначалося вище, в частині другій статті 53 МК України.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення не містить конкретної складової митної вартості товару, яка не була підтверджена позивачем під час його митного декларування та митного оформлення за тимчасовою митною декларацією ІМ40ДТ №UA125110/2019/402869 від 19 лютого 2019 р.

Це означає, що твердження відповідача, наведені в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, про те, що в наданих до митного оформлення документах позивача, які підтверджують митну вартість товарів, є розбіжності, а також що в них відсутні всі відомості, що б підтверджували числові значення складових митної вартості є безпідставними, оскільки їх не підтверджено належними доказами, а тому вони є припущеннями.

Судом досліджено договір, додаток, в пункті 2-го якого є посилання на інвойс, та сам інвойс №SPD18054 від 8 грудня 2018 р., зі змісту яких слідує, що товар постачався продавцем позивачу на умовах CFR м. Одеса, Україна, а вартість товару в розмірі 87 118,50 доларів США відповідає заявленій позивачем митній вартості товару в графах 20, 22 та 42 тимчасової митної декларації ІМ40ДТ №UA125110/2019/402869 від 19 лютого 2019 р.

Відповідно до додатку та інвойсу №SPD18054 від 8 грудня 2018 р. продавець передав у власність позивачу, а позивач прийняв та зобов`язався оплатити товар відповідно до договору та додатку. При цьому сторони угоди чітко визначилися, що товар є стоковим. Належність товару до стокового також підтверджена актом Одеської митниці ДФС про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA500030/2019/0196 від 17 січня 2019 р., в пункті 8.3 якого Одеська митниця ДФС під час проведення митного огляду товару встановила відповідність опису товару тому, який був задекларований позивачем у графах 31 попередньої митної декларації ІМ40ЕЕ №UA125000/2019/901688 від 15 січня 2019 р.

Відтак, суд вважає такими, що не відповідають обставинам справи, твердження відповідача про те, що надані позивачем документи, які підтверджують митну вартість товару, містять розбіжності та що в них відсутні всі відомості, що б підтверджували числові значення складових митної вартості товару.

Суд критично ставиться до твердження відповідача про те, що підставою для проведеного коригування стало те, що позивач у відповідь на запит відповідача не надав витребувані ним прайс-лист виробника товару, копію митної декларації країни відправлення й висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини, адже ці документи носять виключно інформаційний характер, а обов`язок щодо їх надання в декларанта на обґрунтований запит митниці в силу частини третьої статті 53 МК України виникає лише за умови наявності таких документів у декларанта.

Суд звертає увагу, що листом позивача №2102/19-06 від 21 лютого 2019р. повідомлено відповідача про відсутність у нього іншого прайс-листа на товар, аніж той, що був ним раніше наданий при поданні Київській митниці ДФС тимчасової митної декларації ІМ40ДТ №UA125110/2019/402869 від 19 лютого 2019 р. У цьому ж листі позивач повідомив відповідача про відсутність у нього копії митної декларації країни відправлення й висновку про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовленого спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини. При цьому відповідно до додаткової угоди до договору продавець не зобов`язаний надати позивачу копію експортної декларації, що залишилося поза увагою відповідача. Відтак, відповідач зробив вищезазначені висновки без урахування обставин справи та наведених пояснень позивача.

Суд також критично ставиться й до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих позивачем, які не належать до документів, що підтверджують митну вартість товару. Так, виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами, а саме: договором, додатком, інвойсом № SPD18054 від 8 грудня 2018 р. та не викликають сумнівів у достовірності визначеної позивачем митної вартості товару.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги щодо протиправності рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA125000/2019/000190/1 від 22 лютого 2019 р.

Суд також дослідив правомірність застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості товарів при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару та зазначає наступне.

Відповідно до вимог пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України №598 від 24 травня 2012 р., (далі - Правила), у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Судом встановлено, що Київська митниця ДФС у графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів №UA125000/2019/000190/1 від 22 лютого 2019 р. лише зазначила номери та дати митних декларацій, використаних нею як джерело інформації при здійсненні коригування митної вартості спірного товару, при цьому відповідач всупереч вищезазначеним вимогам Правил не навів жодних пояснень щодо зроблених ним коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, що свідчить про протиправний характер оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 31 січня 2018 р. у справі №813/7272/13-а (К/9901/3036/18) та у постанові від 2 березня 2018 р. у справі №804/2997/17 (К/9901/4472/17).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів №UA125000/2019/000190/1 від 22 лютого 2019 р. протиправно застосував другорядний резервний метод визначення митної вартості товарів, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідача.

Судом також встановлено, що листом від №2102/19-06 від 21 лютого 2019 позивач звернувся до відповідача з проханням у випадку неможливості визнання митної вартості товару за першим методом провести в письмовому вигляді консультацію між ними перед винесенням рішення про коригування митної вартості товару з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості товару та надання позивачем наявної в нього інформації для застосування другорядних методів.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

При цьому, згідно з частинами п`ятою та шостою статті 55 МК України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

Судом встановлено, що Київська митниця ДФС в особі державного інспектора Денисенка Максима Анатолійовича, отримавши лист позивача №2102/19-06 від 21 лютого 2019 р., незважаючи на вимогу позивача про проведення письмової консультації з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості товару, таку консультацію перед винесенням рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA125000/2019/000190/1 від 22 лютого 2019 р. не провела.

У матеріалах справи є повідомлення №8f4ebcaf-475c-42fc-a8e6-fad87f6c4bc7 від 22 лютого 2019 р., надіслане позивачу, яке не містить жодної інформації про вибір методу визначення митної вартості товару Київською митницею ДФС, тобто носить формальний характер та не може вважатися письмовою консультацією в розумінні вищезазначених норм МК України.

Тому суд дійшов висновку про обґрунтованість вказаної позовної вимоги, оскільки державним інспектором Київської митниці ДФС Денисенком Максимом Анатолійовичем була допущена протиправна бездіяльність, яка полягала в не проведенні в письмовому вигляді консультації між позивачем та Київською митницею ДФС відповідно до частин п`ятої, шостої статті 55 та частини четвертої статті 57 МК України перед винесенням рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA125000/2019/000190/1 від 22 лютого 2019 р..

Судом зі змісту оскаржуваного рішення також встановлено, що державний інспектор Київської митниці ДФС Денисенко Максим Анатолійович відмовив позивачу в застосуванні до товару-1 та товару-2 за митною декларацією ІМ40ТН ІМ40ДТ №UA125110/2019/402869 від 19 лютого 2019 р. другорядного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів без урахування прийнятої Київською митницею ДФС ціни договору щодо подібного (аналогічного) товару №1 за митною декларацією ІМ40ДТ №UA125110/2018/420500 від 23 жовтня 2018 р. та товару № 2 за митною декларацією ІМ40ДТ №UA125110/2019/400297 від 11 січня 2019 р.

Суд зазначає, що відповідно до статті 60 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5 - 7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці у таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними подібними (аналогічними) товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо подібних (аналогічних) товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

Судом встановлено, що спірний товар-1 згідно з тимчасовою митною декларацією ІМ40ТН №UA125110/2019/402869 від 19 лютого 2019 р. має наступні характеристики: тканина вибивна, 100% бавовни, завширшки 220 см, щільність тканини 128±1 г/м2, країна виробництва: Китайська Народна Республіка, виробник: продавець.

Подібний (аналогічний) товар за митною декларацією ІМ40ДТ №UA125110/2018/420500 від 23 жовтня 2018 р. має наступні характеристики: тканина вибивна, 100% бавовни, завширшки 220 см, щільність тканини 105±1 г/м2, країна виробництва: Китайська Народна Республіка, виробник: продавець.

Судом встановлено, що митна декларація ІМ40ДТ №UA125110/2018/420500 від 23 жовтня 2018 р. була оформлена Київською митницею ДФС, тобто є в базі відповідача.

Крім того, судом встановлено, що спірний товар-2 згідно з тимчасовою митною декларацією ІМ40ТН №UA125110/2019/402869 від 19 лютого 2019 р. має наступні характеристики: тканина вибивна, 100% бавовни, завширшки 220 см, щільність тканини 135±1 г/м2, країна виробництва: Китайська Народна Республіка, виробник: продавець.

Подібний (аналогічний) товар за митною декларацією ІМ40ДТ №UA125110/2019/400297 від 11 січня 2019 р. має наступні характеристики: тканина вибивна, 100% бавовни, завширшки 220 см, щільність тканини 138±7 г/м2, країна виробництва: Китайська Народна Республіка, виробник: продавець.

Судом також встановлено, що спірний товар-1 та 2 за тимчасовою митною декларацією ІМ40ТН №UA125110/2019/402869 від 19 лютого 2019 р. та товар за митними деклараціями товару №1 - ІМ40ДТ №UA125110/2018/420500 від 23 жовтня 2018 р. та товару № 2 - ІМ40ДТ №UA125110/2019/400297 від 11 січня 2019 р. є подібними (аналогічними) товарами в розумінні частин другої та третьої статті 60 МК України (відмінність полягає у різній щільності тканин).

Відтак, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про безпідставну відмову державного інспектора Київської митниці ДФС Денисенка Максима Анатолійовича в застосуванні до спірного товару другорядного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів без урахування прийнятої Київською митницею ДФС ціни договору щодо подібного (аналогічного) товару за митними деклараціями товару №1 - ІМ40ДТ №UA125110/2018/420500 від 23 жовтня 2018 р. та товару № 2 - ІМ40ДТ №UA125110/2019/400297 від 11 січня 2019 р.

Суд зазначає, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що відповідачем протиправно було застосовано до визначення митної вартості товару другорядний резервний метод, отже порушено права позивача та не дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Наведене свідчить, що винесене рішення про коригування митної вартості є протиправним і підлягає скасуванню. Право позивача порушено. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до платіжного доручення від 22 травня 2019 р. № 2243 позивачем сплачено судовий збір на суму 8256 грн. 14 коп.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 8256 грн. 14 коп. підлягають стягненню на його за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості №UA125000/2019/000190/1 від 22 лютого 2019 р.

Визнати протиправною бездіяльність Головного державного інспектора Київської митниці ДФС Денисенка Максима Анатолійовича, яка полягає в непроведені в письмовому вигляді консультації між Товариством з обмеженою відповідальністю "Віта-Текс" та Київською митницею ДФС відповідно до частин 5, 6 ст. 55 та ч. 4 ст. 57 Митного кодексу України перед винесенням рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA125000/2019/000190/1 від 22 лютого 2019 р.

Визнати протиправними дії Головного державного інспектора Київської митниці ДФС Денисенка Максима Анатолійовича, які полягали у відмові в застосуванні до товару № 1 за Митною декларацією ІМ40ДТ № UA125110/2019/402869 від 19 лютого 2019 р. другорядного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів без урахування прийнятої Київською митницею ДФС ціни договору щодо подібного (аналогічного) товару № 1 за митною декларацією ІМ40ДТ №UA125110/2018/420500 від 23 жовтня 2018 р.

Визнати протиправними дії Головного державного інспектора Київської митниці ДФС Денисенка Максима Анатолійовича, які полягали у відмові в застосуванні до товару №2 за митною декларацією ІМ40ДТ №UA125110/2019/402869 від 19 лютого 2019 р. другорядного методу визначення митної вартості товару за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів без урахування прийнятої Київської митницею ДФС ціни договору щодо подібного (аналогічного) товару №1 за митною декларацією ІМ40Д №UA125110/2019/400297 від 11 січня 2019 р.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної фіскальної служби (код ЄДРПОУ - 39470947) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Віта-Текс» (код ЄДРПОУ - 34483946) судовий збір у розмірі 8256 (вісім тисяч двісті п`ятдесят шість) грн. 14 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Віта-Текс», адреса: бульвар Кольцова, 17В, м. Київ, 03194, код ЄДРПОУ - 34483946.

Відповідач-1 - Київська митниця Державної фіскальної служби, адреса: Міжнародний аеропорт «Бориспіль», м. Бориспіль, Київська область, 08307, код ЄДРПОУ - 39470947.

Відповідач-2 - Головний державний інспектор Київської митниці ДФС Денисенка Максима Анатолійовича, адреса: Міжнародний аеропорт «Бориспіль», м. Бориспіль, Київська область, 08307.

Суддя Журавель В.О.

Дата складання рішення суду 14 січня 2020 р.