Справа № 761/3316/19
Суддя: Усатова І. А.
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/669/19
Справа №761/3316/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарі Омелько Г.Т.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 6 роти 2 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Іванова Володимира Володимировича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року до Солом`янського районного суду м. Києва, на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва про передачу справи за підсудністю від 31.01.2019, надійшли матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції 6 роти 2 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Іванова Володимира Володимировича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Свої вимоги мотивує тим, що 14 грудня 2018 року інспектором патрульної поліції 6 роти 2 батальйону 1 полку УПП у м. Києві ДПП старшим лейтенантом поліції Івановим В.В. винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КпАП України.

Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, винесена з порушенням закону та підлягає скасуванню.

Зазначає, що 14 грудня 2018 року він, керуючи автомобілем КІА, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проспекту Перемоги у місті Києві, повернув на вулицю Петра Нестерова та проїхав близько 100 метрів, був зупинений інспектором патрульної поліції 6 роти 2 батальйону 1 полку УПП у м. Києві ДПП старшим лейтенантом поліції Івановим В.В. Інспектор пояснив, що причиною зупинки стало вимкнене світло фар у автомобілі. Позивач стверджує, що ближнє світло фар під час руху в автомобілі КІА було увімкнене та жодних доказів на підтвердження протилежного інспектор патрульної поліції на місці не надав.

Вказує на те, що Правил дорожнього руху він не порушував, інспектор доказів порушення ним правил дорожнього руху не надав, його пояснення не були прийняті до уваги. А також інспектором не було дотримано норми законодавства.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати протиправними дії інспектора патрульної інспектором патрульної поліції 6 роти 2 батальйону 1 полку УПП у м. Києві ДПП Іванова В.В. щодо складання постанови серії ВР № 001182 та накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП в розмірі 425,00 грн., скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ВР № 001182 від 14 грудня 2018 року, а також вирішити питання про розподіл судових.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 березня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

12.07.2019 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що розглядаючи дану адміністративну справу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України, вимогами КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Також зазначив, що під час розгляду справи відповідачем, позивач не спростував вчинене ним правопорушення, тому його вина є доведена в установленому законом порядку.

23.07.2019 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що в своєму відзиві відповідач лише цитує нормативно-правові акти, при цьому. Всупереч даним нормам, відповідачем до суду не надано жодного доказу в обґрунтування законності зупинки транспортного засобу позивача та доказів порушення ОСОБА_1 пунктів 9.1 (а), 9.2 (б), 9.9 «б» ПДР України. У своїй відповіді на відзив також просить стягнути судові витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 12 350 грн.

29.07.2019 на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву від відповідача, в яких він заперечував проти стягнення з Іванова В.В. витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на норми законодавства, малозначність справи та практику ЄСПЛ.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 263-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Судом встановлено, що 14 грудня 2018 року щодо ОСОБА_1 винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за здійснення перестроювання без ввімкненого покажчику повороту, руху без ввімкненого світла фар в темну пору доби, не ввімкнення аварійного світлового сигналу під час зупинки транспортного засобі, чим порушив п. 9.9.б ПДР (а.с. 15).

Позивач посилався на те, що постанова винесена з порушенням норм законодавства.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано до суду будь-яких доказів правомірності рішення про притягненню позивача до адміністративної відповідальності.

Вбачається, що суду не надано належних доказів фіксації факту порушення позивачем правил дорожнього руху 14 грудня 2018 року.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказані мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Таким чином, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП не відповідає вимогам КУпАП, а тому є незаконною і підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачами не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо винесення адміністративного постанови, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки, відповідач діяв у межах своїх повноважень, вимога про визнання дій відповідача незаконними задоволенню не підлягає.

За таких обставин суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути судові витрати, понесені ним на професійну правничу допомогу у розмірі 12 350 грн., на що суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 132 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Встановлено, що адвокат Капля Аліна Степанівна здійснює представництво ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 15.12.2018, додаткової угоди № 1 від 23.01.2019 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 15.12.2018, ордеру від 15.07.2019.

З додатків до договору №б/н від 15.12.2018 та додаткової угоди №1 від 23.01.2019 вбачається, що вартість консультації адвоката становить 850 грн., підготовка документів для подання до суду (позовна заява) - 4500 грн., підбір та аналіз судової практики Верховного суду стосовно спорів подібного характеру, зустріч з довірителем та визначення стратегії захисту її інтересів під час розгляду справи у суді - 5000 грн., підготовка для подання до суду відповіді на відзив (заяв по суті справ) - 2000 грн.

Стороною позивача надано Акти приймання-передачі наданих послуг від 21.12.2018 та 15.07.2019 на суми 5350 грн. та 7000 грн. відповідно та на підтвердження оплати зазначених послуг надано квитанцію №1 від 21.12.2018 на суму 5350 грн. та квитанцію №2 від 15.07.2019 про сплату ОСОБА_1 гонорару Каплі А.С .

Як зазначено вище, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір та витрати, необхідні для надання правничої допомоги.

Крім того, з огляду на позицію відповідача та враховуючи, що такі витрати у сумі 12 350 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у Солом`янському районному суді м. Києва, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, зазначена справа є малозначною, у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося), не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7 350 грн. (за підготування адміністративного позову, відповіді на відзив та надання консультації позивачу).

Керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про національну поліцію», ст.ст. 7, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126, 245-247, 251, 258,283, 287, 289 КУпАП, пунктом 10 частини першої розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від 03 жовтня 2017 року, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України (в ред. від 03 жовтня 2017 року), суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 6 роти 2 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Іванова Володимира Володимировича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Скасувати постанову серія ВР № 001182 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 14 грудня 2018 року, винесену до інспектором патрульної поліції 6 роти 2 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Івановим Володимиром Володимировичем, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7 350 грн.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: