Справа № 826/10514/18
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2020 року м. Київ № 826/10514/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства «КИЇВСТАР»
доДержавної фіскальної служби України Головного управління ДФС в Одеській області
про визнання протиправними та скасування податкової вимоги і рішення
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство «КИЇВСТАР», (далі також - позивач, ПрАТ «КИЇВСТАР») з позовом до Державної фіскальної служби України (далі також - відповідач 1, ДФС України) та Головного управління ДФС в Одеській області (далі також - відповідач 2, ГУ ДФС в Одеській області) про визнання протиправними та скасування податкової вимоги від 02.03.2018 №25189-17 і рішення від 01.06.2018 №896216/99-99-17-05-15.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на протиправність сформованої ГУ ДФС в Одеській області на адресу ПрАТ «КИЇВСТАР» податкової вимоги від 02.03.2018 №25189-17, в якій зафіксовано наявність станом на 1 березня 2018 року у ПрАТ «КИЇВСТАР» податкового боргу з орендної сплати з юридичних осіб у сумі 3 523,56 грн. Позивач стверджує про відсутність підстав для виникнення вказаної податкової заборгованості з тієї причини, що ПрАТ «КИЇВСТАР» своєчасно та повністю сплатило на вірні казначейські рахунки суми задекларованих податкових зобов`язань. В якості підтвердження наведеної обставини позивач подав до суду платіжні доручення від 29.01.2018 №344454 і №344465, від 26.02.2018 №99285 і №99284. На переконання позивача спірні сума податкової заборгованості сформувалося виключно внаслідок відображення операцій з нарахування до сплати сум податку та операцій з надходження коштів до місцевих бюджетів в рахунок сплати таких сум податку в інтегрованих картках, заведених у різних місцях податкового обліку (тобто, за місцезнаходженням сільрад та місцезнаходженням новостворених територіальних громад). Не погоджуючись із правомірністю вказаної податкової вимоги ПрАТ «КИЇВСТАР» оскаржило таку в адміністративному порядку. Проте рішенням ДФС України від 01.06.2018 №18962/6/99-99-17-05-15 спірна податкова вимога була залишена без змін, що свідчить про те, що доводи платника контролюючим органом були безпідставно залишені поза увагою та не перевірені.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.07.2018 відкрито провадження у справі №826/10514/18 за вказаним позовом та дану справу призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представником відповідача 1 до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву та додаткові матеріали (а саме: роздруківку з автоматизованої інформаційної системи «Інформація про наявність/відсутність податкового боргу у платника по Україні в цілому станом на 01.03.2018», копії роздрукованих електронних податкових декларацій ПрАТ «КИЇВСТАР» з плати за землю за 2017 рік, датованих 01.03.2018 та позначками «уточнююча»). Свої заперечення ДФС України мотивувала тим, що ПрАТ «КИЇВСТАР» у поданих за місцем обліку об`єктів оподаткування (а саме; у Саханській сільській раді Ширяївського району та Новоєлизаветівській сільській раді Ширяївського району) уточнюючих податкових деклараціях самостійно задекларувало до сплати суми податкових зобов`язань та нарахувало собі відповідні суми штрафів. У платника податку виник податковий борг з орендної плати з юридичних осіб на загальну суму 3 523,56 грн., що стало підставою для формування ГУ ДФС в Одеській області та виставлення позивачу податкової вимоги від 02.03.2018 №25189-17. Таку податкову вимогу відповідач 1 вважає правомірною. Крім того, представник відповідача 1 повідомив суд, що відповідно до Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад», починаючи з 03.01.2018 Новоєлизаветівську сільську раду Ширяївського району приєднано до Знам`янської об`єднаної територіальної громади Іванківського району, а Саханську сільську раду Ширяївського району - до Цебриківської об`єднаної територіальної громади Великомихайлівського району відповідно. При цьому, 1 січня 2018 року в органах Державної казначейської служби України на зміну рахунків, які були відкриті для територіальних громад сіл, селищ, міст, що увійшли до складу об`єднаних територіальних громад та наразі закриваються, були відкриті нові рахунки в розрізі кодів класифікації доходів бюджету та адміністративно-територіальних одиниць України для зарахування надходжень відповідних податкових зобов`язань. На переконання відповідача 1 у разі створення об`єднаних територіальних громад, адміністративний центр якої знаходиться у іншому районі, ніж місце виникнення обов`язків нарахування та сплати податків (зокрема, це стосується місцевих податків), платники мають стати на податковий облік до органу ДФС за місцезнаходженням адміністративного центру утвореної об`єднаної територіальної громади. Згідно з Порядком ведення органами ДФС оперативного обліку податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у день взяття на облік платника податків в органі ДФС за новим місцезнаходженням відбувається передача інтегрованої картки платника з попереднього місця обліку платника до нового місця обліку.

Від представника відповідача 2 через канцелярію суду також надійшов відзив на позовну заяву, де ГУ ДФС в Одеській області просило відмовити у задоволенні позову з тих самих мотивів, що наведені у відзиві ДФС України. Разом з відзивом на позовну заяву відповідач 2 подав до суду витяги з інтегрованих карток платника орендної плати з юридичних осію - ПрАТ «КИЇВСТАР» за 2018 рік (станом на 31.07.2018).

Розглянувши подані представниками сторін документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.03.2018 ПрАТ «КИЇВСТАР» подало до контролюючого органу за місцезнаходженням орендованих земельних ділянок - Лиманської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області електронні податкові декларації з плати за землю за 2017 рік з позначками «уточнююча». Відповідно до цих Уточнюючих податкових декларацій (що були зареєстровані за реєстр. № і №929954479) ПрАТ «КИЇВСТАР» нарахувало до збільшення розміри податкових зобов`язань з орендної плати з юридичних осіб, що підлягають сплаті до місцевого бюджету за місяць грудень 2017 року, на 1 512,41 грн. і 1 908,63 грн. відповідно. Крім того, керуючись положеннями п. 50.1 ст. 50 «Внесення змін до податкової звітності» Податкового кодексу України, Акціонерне товариство нарахувало до сплати також суми штрафних санкцій у розмірах 45,37 грн. та 57,26 грн. відповідно.

Відповідно до змісту наданих представником позивача платіжних доручень від 29.01.2018 за №344454 і №344465, від 26.02.2018 №99285 і №99284 ПрАТ «КИЇВСТАР» сплатило на наступні казначейські рахунки № 0602 (за даними розміщеного на офіційному сайті ГУ ДФС в Одеській області Переліку рахунків Державного та місцевих бюджетів для сплати податків, зборів чинних у період з 22.01.2018 по 02.07.2018 (http://od.sfs.gov.ua/byudjetni-rahunki/) вказаний рахунок визначено для сплати орендної плати з юридичних осіб до бюджету Цебриківської об`єднаної територіальної громади Великомихайлівського району) і №0606 (за даними розміщеного на офіційному сайті ГУ ДФС в Одеській області Переліку рахунків Державного та місцевих бюджетів для сплати податків, зборів чинних у період з 22.01.2018 по 02.07.2018 (http://od.sfs.gov.ua/byudjetni-rahunki/) вказаний рахунок визначено для сплати орендної плати з юридичних осіб до бюджету Знам`янської об`єднаної територіальної громади Іванківського району) вказані суми податку та штрафів.

Проте, 02.03.2018 ГУ ДФС в Одеській області сформувало та надіслало на адресу ПрАТ «КИЇВСТАР» податкову вимогу за №25189-17 (далі також - податкова вимога), згідно якої станом на 01.03.2018 за платником (позивачем) обраховується податковий борг з орендної плати з юридичних осіб (ККДБ 18010600) на суму 3 523,56 грн. (основний платіж).

Не погоджуючись із правомірністю вказаної податкової вимоги ПрАТ «КИЇВСТАР» надіслало на адресу ДФС України відповідну скаргу (вих. №7265/04 від 12.04.2018).

Рішенням Державної фіскальної служби України від 01.06.2018 №18962/6/99-99-17-05-15 про результати розгляду скарги податкову вимогу від 02.03.2018 №25189-17 було залишено без змін.

Вважаючи такі рішення суб`єктів владних повноважень протиправними і безпідставними, позивач звернувся із даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України), у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За змістом норм ст. 36 цього Кодексу податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пунктом 54.1 ст. 54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

За загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абз. 1 п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, відповідно до п. 287.3 ст. 287 ПК України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

При цьому, в силі приписів норм п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Відповідно до п. 31.1 і п. 31.3 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПК України).

За змістом пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України «податковий борг» - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 59.1 і 59.3 ст. 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Згідно з п. 59.4 ст. 59 цього Кодексу податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Також правовий механізм формування та форма податкової вимоги у спірний період були врегулювані Порядком направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 №610 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.07.2017 за №902/30770).

Зокрема, згідно положень розд. ІІІ зазначеного Порядку податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів.

З аналізу вищенаведених норм права вбачається, що право на формування податкової вимоги виникає у контролюючого органу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому, така податкова вимога формується автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів, зокрема, даних відповідних інтегрованих карток.

Дослідивши та проаналізувавши зміст наданих відповідачем 2 до матеріалів справи витягів з інтегрованих карток платника орендної плати з юридичних осіб 2018 рік (станом на 31.07.2018), суд встановив, що визначена в оспорюваній податковій вимозі сума податкової заборгованості утворилась за наслідками нарахування 01.03.2018 до сплати в інтегрованих картках за місцем податкового обліку платника податку - позивача у Ширяївському районі Одеської області сум податкових зобов`язань (сум податку та штрафів), задекларованих ПрАТ «КИЇВСТАР» у поданих уточнюючих податкових деклараціях реєстр. № і №929954479 від 01.03.2018.

При цьому, операції щодо сплати ПрАТ «КИЇВСТАР» до місцевих бюджетів об`єднаних територіальних громад у січні та лютому 2018 року сум орендної плати з юридичних осіб за грудень 2017 року в таких інтегрованих картках платника відображені не були.

Зі змісту наведених сторонами у своїх процесуальних документах (позові, відзивах на позов) суд встановив, що ПрАТ «КИЇВСТАР» станом на 01.03.2018 перебувало на податковому обліку в Лиманській об`єднаній Державній податковій інспекції Головного управління ДФС в Одеській області за місцезнаходженням об`єктів оподаткування - орендованих земельних ділянок, що розташовані на територіях Новоєлизаветівської сільської ради Ширяївського району та Саханської сільської ради Ширяївського району.

Разом з тим, у листопаді 2017 року на виконання Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» було створенно Знам`янську об`єднану територіальну громаду Іванівського району Одеської області, до якої увійшли ряд сільських рад, в т.ч.: Новоєлизаветівської сільської ради Ширяївського району, Знам`янська сільська рада Іванівського району. Центром об`єднаної територіальної громади стало с. Знам`янка в Іванівському районі Одеської області (наведені відомості підтверджені даними офіційного сайту Знамянської територіальної громади, вільний доступ до якої надано за посиланням: http://znamyanska.gromada.org.ua/istoriya-sela-13-06-10-22-09-2016/).

Також у відповідності до норм Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» відбулося об`єднання сільських рад (в т.ч. Саханської сільської ради Ширяївського району) в Цебриківську об`єднану територіальну громаду Великомихайлівського району Одеської області з адміністративним центром у смт. Цебрикове (про що зазначено на офіційному сайті в Цебриківської об`єднаної територіальної громади: http://cebrykivska.gromada.org.ua/pasport-gromadi-10-09-04-06-02-2018/).

Таким чином, до новостворених об`єднаних територіальних громад Іванівського та Великомихайлівського районів Одеської області увійшли сільради, розташовані на території різних адміністративних районів.

За змістом норм ч. 3 ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою.

На своєму офіційному сайті ГУ ДФС в Одеській області (http://od.sfs.gov.ua/media-ark/news-ark/327467.html) довело до відома платників податків, що у зв`язку з об`єднанням у 2017 році територіальних громад сіл, селищ, міст в органах Державної казначейської служби України з 03.01.2018 відкрито рахунки для зарахування надходжень до об`єднаних територіальних громад (далі - ОТГ), місцеві ради яких набули повноважень за результатами перших місцевих виборів, що відбулися у 2017 році. При цьому рахунки, які були відкриті для територіальних громад сіл, селищ, міст, що увійшли до складу об`єднаних територіальних громад, з 03.01.2018 закрито.

Суд встановив, що задекларовані позивачем 01.03.2018 до сплати суми податкових зобов`язань з орендної плати з юридичних осіб за земельні ділянки, що розташовані на території сільських рад Ширяївського району Одеської області, та які увійшли до складу Знам`янської об`єднаної територіальної громади Іванівського району Одеської області та Цебриківської об`єднаної територіальної громади Великомихайлівського району Одеської області відповідно, були сплачені ПрАТ «КИЇВСТАР» на чинні казначейські рахунки цих об`єднаних територіальних громад ще в січні та лютому 2018 року. При цьому, казначейські рахунки для сплати названого податку для Саханівської та Новоєлизаветівської сільських рад Ширяївського району Одеської області на той час в Переліку рахунків з обліку надходжень до бюджетів були відсутні.

Як видно зі змісту наявних у матеріалах справи витягів з інтегрованих карток платника орендної плати з юридичних осію - ПрАТ «КИЇВСТАР» за 2018 рік, відомості про сплату позивачем сум податку на рахунки об`єднаних територіальних громад не були відображені Лиманської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області в таких інтегрованих картках. У зв`язку з цим в інтегрованих картках платника податку (позивача) станом на 01.03.2018 утворилися суми недоїмок у розмірах .

У контексті з наведеним суд звертає увагу на зміст роз`яснень органу ДФС, розміщених на офіційному сайті ГУ ДФС в Одеській області за наступним посиланням: http://od.sfs.gov.ua/media-ark/news-ark/327467.html). Так, Головне управління пояснило платникам місцевих податків, що у випадках, коли до складу ОТГ увійшли села, селища, міста, які розташовані на території різних адміністративних районів, то для платників, місцезнаходження яких на податковому обліку (далі - ДПІ 1) не збігається з місцем сплати ними місцевих податків і зборів на рахунки ОТГ (далі - ДПІ 2), відображаються ДПІ 2 в інтегрованій картці платника зі спеціальним кодом «платежі до з`ясування». Тобто, ДПІ 1 та ДПІ 2 забезпечують відповідність даних органу ДФС даним органів Казначейства про надходження до бюджетів при проведенні звірки таких надходжень в розрізі адміністративно-територіальних одиниць (всього - по області, у т.ч. в розрізі районів).

При цьому, зазначена категорія платників сплачує податки і збори, що підлягають зарахуванню до державного бюджету, на рахунки, відкриті в органах Казначейства на рівні районів та міст обласного підпорядкування, за місцезнаходженням їх на податковому обліку (ДПІ 1).

Відповідно до частини дев`ятої статті 7 Закону України від 05 лютого 2015 року № 157-VIII «Про добровільне об`єднання територіальних громад» (далі - Закон), якщо до складу ОТГ увійшла територіальна громада, розташована на території суміжного району, розширенню підлягають межі району, на території якого розташований адміністративний центр утвореної ОТГ.

У такому разі проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж району розробляється відповідно до розпорядження голови обласної державної адміністрації.

Розроблений у встановленому порядку проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж районів подається на розгляд Верховної Ради України, за результатами якого Верховною Радою України приймається рішення про встановлення (зміну) меж відповідних районів, території яких мають зазнати змін внаслідок утворення ОТГ (частина чотирнадцята статті 8 Закону).

Таким чином, до прийняття Верховною Радою України відповідного рішення надходження місцевих податків і зборів до бюджету ОТГ, до якої увійшла територіальна громада, розташована на території суміжного району, будуть забезпечуватися, у т.ч. платниками, суми податкових зобов`язань яких відображатимуться органом ДФС в районі, на території якого розташована така територіальна громада (ДПІ 1), а суми сплати - органом ДФС в районі з адміністративним центром утвореної ОТГ (ДПІ 2).

В ході судового розгляду відповідачі (суб`єкти владних повноважень) всупереч процесуальних норм Кодексу адміністративного судочинства України не навели суду жодні нормативно та документально обґрунтовані письмові заперечення проти правильності порядку сплати позивачем задекларованих ним в уточнюючих податкових деклараціях за місяць грудень 2017 року сум орендної плати з юридичних осіб, а саме - шляхом перерахування коштів на чинні казначейські рахунки для відповідних об`єднаних територіальних громад.

Також суд враховує, що за змістом положень чинного Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422, органи ДФС мають доступ про відомості щодо сплачених платниками сум податків і зборів, в т.ч. у випадку, якщо такі платники не перебувають на обліку у цьому органі ДФС. Такі відомості органи ДФС отримують безпосередньо від органів Державної казначейської служби України.

Зокрема, п. 1 і 2 розд. ІІІ Порядку передбачено що для забезпечення контролю за повнотою та своєчасністю розрахунків платників органи ДФС проводять оперативний облік надходжень за податками, зборами на підставі документів, визначених порядком взаємодії органів ДФС та органiв Казначейства у процесi виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, а саме: відомостей про зарахування та повернення коштів з аналітичних рахунків за надходженнями у вигляді технологічного файла @B; виписок з рахунків у вигляді електронного реєстру розрахункових документів; звітів про виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями.

Після розміщення на відповідному сервері для завантаження інформації органів Казначейства відомостей про зарахування та повернення коштів з аналітичних рахунків за надходженнями у вигляді технологічного файла @B та відомостей про рух страхових коштів на аналітичних рахунках 3719, відкритих на ім`я органів ДФС, у вигляді технологічного файла @Е інформаційною системою органів ДФС забезпечується автоматична обробка таких файлів та виконується розподіл записів за критеріями: рознесені платежі; нерознесені платежі; виключені з обробки платежі.

Рознесені платежі відображаються в ІКП відповідними обліковими операціями зі сплати/повернення сум відповідно до поля «Призначення платежу» документів на переказ згідно з переліком кодів видів сплати, визначеним Порядком заповнення документів на переказ у разі сплати (стягнення) податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску, здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість, повернення помилково або надміру зарахованих коштів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 липня 2015 року № 666, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 12 серпня 2015 року за № 974/27419.

Нерознесені платежі щоденно відпрацьовуються підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень. При цьому виконуються такі процедури:

якщо платнику не відкрита ІКП, інформаційна система дає можливість працівнику підрозділу, який здійснює облік платежів та інших надходжень, відкрити ІКП за відповідним платежем та обробити запис розрахункового документа, що автоматично не був рознесений інформаційною системою;

якщо реквізити платіжного документа невірно заповнені, але з полів платіжного документа можливо виділити інформацію про код платника, якому призначено відповідний платіж або у якого є декілька відкритих ІКП, працівнику підрозділу, який здійснює облік платежів та інших надходжень, надається можливість або підтвердити рознесення даних документа за визначеними інформаційною системою реквізитами, або рознести дані документа за самостійно визначеними користувачем реквізитами;

якщо платника податків з податковим номером, що визначений інформаційною системою з платіжного документа, не знайдено серед платників податків, що перебувають на обліку в органі ДФС, сума розрахункового документа розноситься до ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування».

Підрозділ, який здійснює облік платежів та інших надходжень, не пізніше 4-го робочого дня від дня одержання технологічних файлів @B і @Е від органу Казначейства передає до відповідних підрозділів, відповідальних за адміністрування податків, зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску, інформацію щодо надходжень платежів до з`ясування.

Не пізніше 4-ох робочих днів від дати надходження такої інформації підрозділи, відповідальні за адміністрування податків, зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску, повідомляють підрозділ, який здійснює облік платежів та інших надходжень, про результати опрацювання платежів до з`ясування.

Під час розгляду даної справи відповідачі не спростували жодними документальними доказами твердження позивача про те, що сплачені позивачем суми податку не надійшли на казначейські рахунки, відкритті у Казначействі для зарахування орендної з юридичних осіб до бюджетів відповідних об`єднаних територіальних громад.

Наведені вище обставини, на думку суду, повністю спростовують висновки відповідачів про правомірність формування та виставлення ПрАТ «КИЇВСТАР» податкової вимоги від 02.03.2018 №25189-17, оскільки виникнення у позивача податкового боргу з орендної плати з юридичних осіб станом на 01.03.2018 у сумі 3 523,56 грн. матеріалами справи не підтверджується.

Під час судового розгляду жодна із сторін не надала до суду документальних доказів на підтвердження обставини відкликання ГУ ДФС в Одеській області оспорюваної податкової вимоги в порядку, визначеному ст. 60 Податкового кодексу України, та/або скасування такої у судовому порядку.

Таким чином, враховуючи наведені висновки та виходячи зі встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку про протиправність податкової вимоги ГУ ДФС в Одеській області від 02.03.2018 №25189-17 та, як насідок, про наявність підстав для скасування такої податкової вимоги.

Стосовно правомірності заявленої позивачем вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ДФС України «Про результати розгляду скарги» від 01.06.2018 №896216/99-99-17-05-15 суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення такої вимоги з наступних мотивів.

Виходячи зі змісту норм ст. 2, 5 і 19 Кодексу адміністративного судочинства України, платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. Втім задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

В даному випадку оскаржуване ПрАТ «КИЇВСТАР» рішення ДФС України про результати розгляду скарги саме по собі не є юридично значеним для позивача. Адже таке рішення суб`єкта владних повноважень не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, а відтак воно безпосередньо не порушує його права та інтереси.

Тобто, рішення ДФС України «Про результати розгляду скарги» від 01.06.2018 №896216/99-99-17-05-15 не створює жодних правових наслідків для позивача на відміну податкової вимоги від 02.03.2018 №25189-17, щодо якої судом прийнято рішення про скасування як протиправної.

Дані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, що наведена у постанові від 24.06.2019 у справі №826/11001/15.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 цього Кодексу).

Наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 19.07.2018 №122612 підтверджено, що ПрАТ «КИЇВСТАР» під час звернення до суду з вказаними позовом сплатив судовий збір у загальному розмірі 3 524 грн. Відтак, суд вказує про присудження судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 (ГУ ДФС в Одеській області) в частині задоволених позовних вимог на користь позивача у сумі 1 762 грн.

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 12, 72 - 77, 90, 241-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «КИЇВСТАР» (, адреса: 03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, 53) до Державної фіскальної служби України (, адреса: 04655, м. Київ, Львівська площа, 8) та Головного управління ДФС в Одеській області (, адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправними та скасування податкової вимоги і рішення задовольнити частково

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС в Одеській області від 02.03.2018 №25189-17.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити здійснені Приватним акціонерним товариством «КИЇВСТАР» (, адреса: 03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, 53) документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області (, адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок