Справа № 240/11634/19
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

13 січня 2020 року м. Житомир справа № 240/11634/19

категорія 106000000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Капинос О.В., розглянувши позовну заяву Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановив:

11.11.2019 Львівський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського державного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з його утриманням під час навчання у розмірі 21383,66 грн.

Ухвалою від 19.11.2019 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, шляхом надання уточненої позовної заяви з урахування вказаних недоліків та доказів направлення її відповідачу.

Ухвалою від 18.12.2019 продовжено процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з вказаним позовом.

03.01.2020 позивачем на адресу суду надіслано заяву про поновлення строку звернення до суду з вказаним позовом.

У заяві вказано, що 07.11.2017 Львівський державний університет внутрішніх справ звернувся до Лугинського районного суду Житомирської області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 витрат на навчання. Ухвалою судді Лугинського районного суду Житомирської області від 30.07.2019, закрито провадження у справі №281/898/17, оскільки зазначена категорія справ підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. З позовом до адміністративного суду універсистет звернувся 11.11.2019, тобто з пропуском місячного строку. На обгрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду вказує на недостатність коштів у кошторисі ЛДУВС з цільовим призначенням на оплату судового збору.

Розглянувши заяву представника позивача про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом та дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про необхідність повернення позовної заяви позивачу з наступних підстав.

Предметом оскарження у даній справі є стягнення з колишнього курсанта - громадянина ОСОБА_1 відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.

Частиною 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Спір виник з приводу відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвело до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних із утриманням у навчальному закладі, а тому даний спір стосується проходження відповідачем публічної служби, навіть якщо притягнення особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувалося після звільнення особи.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верхового Суду від 12 грудня 2018 року у справі №804/285/16.

Враховуючи наведене, дана справа відноситься до категорії справ, для яких ч. 5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений місячний строк звернення до суду.

Правова позиція щодо застосування до даної категорії справ місячного строку звернення до суду висловлена Верховним Судом у постанові від 30.09.2019 у справі №340/685/19.

Наказом Львівського державного університету внутрішніх справ від 06.08.2010 №297 ОСОБА_1 було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання.

Після цього, 10.08.2010 між Л, УМВС України в Житомирській області та ОСОБА_1 було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України.

Відповідно до п. п. 2.3.6 та 3.2 цього, Договору ОСОБА_1 був зобов`язаний у випадку звільнення з органів внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати, затрачені на його утримання у вищому навчальному закладі МВС України.

Наказом УМВС України у Житомирській області від 26.03.2015 №77 о/с ОСОБА_1 було звільнено з ОВС за порушення дисципліни .

05.10.2015 було складено довідку-розрахунок витрат пов"язаних з навчанням у Львівському державному університеті внутрішніх справ Таргонського І.І. за серпень 2011- липень 2014.

07.11.2017 Львівський державний університет внутрішніх справ звернувся до Лугинського районного суду Житомирської області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 витрат на навчання.

Ухвалою судді Лугинського районного суду Житомирської області від 30.07.2019, закрито провадження у справі №281/898/17 за позовом Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання .

Позивач не заперечує, що про існування даної ухвали він дізнався 30.07.2019.

Отже, початок перебігу строку звернення до суду почався з 31.07.2019, а позивач з позовом звернувся 11.11.2019, тобто з пропуском місячного строку.

Звертаючись до суду, позивач просив поновити строк для звернення до суду з даним позовом, так як він зумовлений лише відсутністю коштів на сплату судового збору.

За приписами ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З наведених положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлений Кодексом адміністративного судочинства України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Варто звернути увагу на те, що строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк може і має бути поновленим судом, але лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Разом з тим, за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Окрім цього, п.2 ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у ст. 44 Кодексу адміністративного судочинства України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтермінувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Згідно з ч.1 ст. 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" Суд ще раз нагадав, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду (див. пункт 54 вище і, особливо, вищезазначене рішення, там само, пункт 61 і далі у справі "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства").

Більше того, суд вважає, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

З метою виконання процесуального обов`язку сплати судового збору особа, яка має намір подати адміністративний позов, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії. Це стосується і установ, які фінансуються з Державного бюджету України, зокрема, в частині видатків на оплату судового збору

Відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Відповідач, який діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від фінансових складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо сплати судового збору.

При цьому, необхідно зазначити, що обмежене фінансування бюджетної установи не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати, а також визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з підстав відсутності таких коштів, про що свідчить правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого адміністративного Суду України № 2 від 23.01.2015 "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 № 3674-VI "Про судовий збір".

В контексті наведеного, зважаючи на положення вказаних правових норм законодавства, суд вважає, що обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними та поновлення такого строку.

Зазначеної позиції підтримується Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 06.11.2019 у справі №120/2003/19-а.

Таким чином, надана позивачем довідка про Львівського державного університету внутрішніх справ МВС України про недостатність коштів на рахунках для сплати судового збору не є підтвердженням поважності причин пропуску звернення до суду з вказаним позовом. Більш того, доказів вжиття заходів для отримання коштів на зазначені цілі суду не надано.

Аналізуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження неможливості подання ним адміністративного позову у місячний строк з 31.07.2019, тобто з дати коли позивачу стало відомо про те, що його спір підсудний адміністративному суду.

Обставини наведені позивачем у заяві не є об`єктивно непереборними і не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Отже, суд вважає неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом у строк, встановлений ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо вказані у заяві підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, враховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а на обґрунтування заяви про поновлення строку звернення позивачем не наведено жодних поважних причин його пропуску, суд дійшов до висновку про наявність підстав повернення позовної заяви позивачу.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Позовну заяву Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення коштів повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду, у строк та в порядку, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Капинос