Справа № 816/4671/15
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року м. ПолтаваСправа № 816/4671/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Костенко Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Кременчуцького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

30.11.2015 ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Кременчуцького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив суд визнати незаконним та скасувати наказ УМВС України в Полтавській області № 625 о/с від 06.11.2015 в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ та поновити позивача на посаді дільничного інспектора міліції Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.02.2016, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 відмовлено у задоволені позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 14.11.2019 постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24.02.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування наказу УМВС в Полтавській області № 625 о/с від 06 листопада 2015 року про звільнення з 06.11.2015 у запас Збройних Сил майора міліції ОСОБА_1 (М-253142), дільничного інспектора міліції Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області через скорочення штатів та поновлення ОСОБА_1 на посаді скасовано та ухвалено нове рішення в цих частинах. Визнано незаконним і скасовано наказ УМВС в Полтавській області № 625 о/с від 06.11.2015 про звільнення з 06.11.2015 у запас Збройних Сил майора міліції ОСОБА_1 (М-253142), дільничного інспектора міліції Кременчуцького МВ УМВС України через скорочення штатів. Поновлено майора міліції ОСОБА_1 (М-253142) на посаді дільничного інспектора міліції Кременчуцького МВ УМВС України з 07.11.2015. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24.02.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 в частині стягнення з Кременчуцького МВ УМВС в Полтавській області середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - направлено на новий розгляд до Полтавського окружного адміністративного суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2019, адміністративну справу №816/4671/15 передано на розгляд судді Полтавського окружного адміністративного суду Костенко Г.В.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 справу №816/4671/15 прийнято до провадження. Розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження.

Правом подати відзив на позовну заяву Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області не скористалося.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 повторно витребувано від Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області інформацію щодо виконання рішення Верховного Суду від 14.11.2019 у даній справі щодо поновлення майора міліції ОСОБА_1 (М-253142) на посаді дільничного інспектора міліції Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області з 07.11.2015; довідку про розмір середньоденного заробітку позивача.

26.12.2019 від Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області надійшов лист від 19.12.2019 вих.№36/1203 (а.с.206), в якому представник відповідача повідомив, що ОСОБА_1 не було поновлено на посаді дільничного інспектора міліції Кременчуцького МВ УМВС України, оскільки відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 20.11.2019 Кременчуцький МВ УМВС України в Полтавській області припинив свою діяльність як юридична особа публічного права.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на зазначене, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до частини першої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, а також зважаючи на неприбуття осіб, які беруть участь у справі, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Матеріали справи свідчать, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 2004 року.

Наказом УМВС в Полтавській області № 625 о/с від 06.11.2015 "По особовому складу" згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону № 580 позивача звільнено з органів внутрішніх справ з 06.11.2015 у запас Збройних Сил України за пунктом 64 "г" Положення № 114 (через скорочення штатів) (а.с.32).

Не погоджуючись з вказаним наказом позивач оскаржив його до суду.

Постановою Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №816/4671/15, яка набрала законної сили із дня її прийняття, установлено незаконність звільнення ОСОБА_1 .

Так, вказаним судовим рішенням визнано незаконним та скасовано наказ УМВС в Полтавській області № 625 о/с від 06.11.2015 про звільнення з 06.11.2015 у запас Збройних Сил майора міліції ОСОБА_1 (М-253142), дільничного інспектора міліції Кременчуцького МВ УМВС України через скорочення штатів. Поновлено майора міліції ОСОБА_1 . (М-253142) на посаді дільничного інспектора міліції Кременчуцького МВ УМВС України з 07.11.2015.

Водночас, з огляду на процесуальну обмеженість Верховного Суду у збиранні чи прийомі до розгляду нових доказів, визначених частиною другою статті 341 КАС України, позовну вимогу ОСОБА_1 в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - направлено на новий розгляд до Полтавського окружного адміністративного суду.

Надаючи оцінку позовним вимогам ОСОБА_1 в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно із частиною першою статті 19 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-ХІІ (чинного до 07.11.2015) форми і розмір грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу".

Згідно пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114 (Положення №114) у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 та з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ наказом Міністерства внутрішніх справ від 31.12.2007 року №499 затверджено та введено в дію з 01.01.2008 року Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (Інструкція №499).

Відповідно до пункту 3.5.2 Інструкції №499 (що діяла на час спірних відносин) особам рядового і начальницького складу, звільненим з органів внутрішніх справ, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачується за посадою, з якої вони були звільнені, але не більше як за один рік.

Суд зазначає, що єдиним нормативним актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (Порядок №100).

Із пункту 5 Порядку №100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Отже, за приписами наведених норм, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку №100.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14.01.2014 у справі №21-395а13 та підтримана Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 у справі №815/6284/13.

Враховуючи зазначене, розрахунок середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу, в даному випадку необхідно здійснювати, керуючись Порядком №100.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Суд зауважує, що з метою визначення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 , необхідно встановити його середню заробітну плату.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно пункту 1.7 Інструкцій №499 при виплаті особі рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата

Зі змісту Інструкцій №499 вбачається, що грошове забезпечення особам рядового чи начальницького складу обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 04.04.2019 року у справі №П/811/1429/16.

В матеріалах справи міститься довідка №4/2814 від 11.12.2019, видана Управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області (а.с.208), згідно якої грошове забезпечення ОСОБА_1 за вересень-жовтень 2015 року (місяці, що передують звільненню - 06.11.2015) складає 5587,39 грн (2811,98 грн - вересень; 2775,41 грн - листопад).

Позивачем під час розгляду справи не ставилось під сумнів правомірність вказаних у довідці сум.

Враховуючи вищезазначене розмір середньоденної заробітної плати (грошового забезпечення) позивача за вересень-жовтень 2015 року складає 91,59 грн (5587,39 грн / 61 календарний день).

Суд зазначає, що нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу розпочинається із дати звільнення та закінчується датою прийняття відповідним органом рішення про визнання звільнення незаконними та поновлення особи на роботі.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №816/4671/15, яка набрала законної сили із дня її прийняття, позивача поновлено на посаді з 07.11.2015.

Приписами статті 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Згідно п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що законодавством передбачено обов`язок роботодавця добровільно та негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець повинен видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

Як встановлено судовим розглядом постанова Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №816/4671/15 не виконана відповідачем.

Так, на даний час позивач не поновлений на посаді з якої його було звільнено.

Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області листом від 19.12.2019 вих.№36/1203 (а.с.206) повідомило, що ОСОБА_1 не було поновлено на посаді дільничного інспектора міліції Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області, оскільки відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 20.11.2019 Кременчуцький МВ УМВС України в Полтавській області припинив свою діяльність як юридична особа публічного права.

Судом встановлено, що 20.11.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №8004697 про припинення Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області.

Суд зауважує, що Верховний Суд України в постанові від 28.10.2014 у справі №21-484а14 сформулював правову позицію, за якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Приписами статті 236 КЗпП України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, що у разі поновлення працівника на роботі в судовому порядку, відповідне рішення суду підлягає негайному виконанню та вважається виконаним з моменту видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення та внесення запису до трудової книжки. У випадку затримки роботодавцем виконання рішення суду та поновлення працівника на роботі, він має сплатити робітнику середній заробіток за час затримки.

Із аналізу норм чинного трудового законодавча, а саме: статтею 235, 236 КЗпП України вбачається, що особа, яка була незаконно звільнена повинна бути поновлена на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Поновленим на роботі вважається працівник, ознайомлений з наказом про поновлення на роботі та фактично допущений до виконання своїх трудових обов`язків.

На даний час позивач не поновлений на посаді, що не заперечувалось сторонами по справі.

Таким чином, враховуючи надану відповідачем довідку про розмір грошового забезпечення позивача, розмір виплати за період вимушеного прогулу з 07.11.2015 року по 14.01.2020 року (дату ухвалення рішення суду) складає 140 041,11 грн (91,59 - розмір середньоденної заробітної плати/грошового забезпечення/ х 1529 календарних днів (2015 рік - 54; 2016 рік - 366; 2017 рік - 365; 2018 рік - 365, 2019 рік - 365, 2020 рік - 14).

При цьому, оскільки обов`язок щодо відрахування платежів, податків та зборів покладено на роботодавця, суд визначає суму без їх урахування.

Згідно частини четвертої статті 13 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", територіальні органи міністерства припиняються як юридичні особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про державну реєстрацію їх припинення.

Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації є датою державної реєстрації припинення юридичної особи (ч.12 статті 36 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

Станом на час розгляду справи Управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області перебуває у стані припинення та не ліквідовано.

Враховуючи встановлену законодавцем можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, що не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи, суд вважає, що виплата позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу повинно бути здійснено саме Управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.11.2015 по 14.01.2020 року в сумі 140 041,11 грн з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду, зокрема, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

За правилами частини другої статті 371 КАС України, суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення.

Отже, умовою для негайного виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати є задоволення вимог позивача про стягнення певної конкретної суми заробітної плати, з якої можна виокремити її місячний розмір.

Оскільки дане судове рішення підпадає під перелік, визначений ч. 1 ст. 371 КАС України, то суд дійшов висновку, що рішення має бути звернуто до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про поновлення на роботі (поновлення на посаді у відносинах публічної служби), а питання про відшкодування інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, - ним не порушувалось, то питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, судом не здійснюється.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Кременчуцького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії (вул.Пушкіна, 83, м.Полтава, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.11.2015 по 13.01.2020 року в сумі 140 041,11 (сто сорок тисяч сорок одна гривня одинадцять копійок) з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко