Справа № 826/9844/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 року м. Київ № 826/9844/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

установив:

29.06.2016 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (ДПІ у Шевченківському районі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.03.2016 №779/201.

В обґрунтування адміністративного позову зазначив, що податкове повідомлення-рішення від 29.03.2016 №779/201 прийняте на підставі висновку відповідача про те, що позивач у зв`язку із отриманням спадщини зобов`язаний був подати декларацію в якій відобразити отримане в якості спадщини майно та сплатити податок з доходів фізичних осіб (ПДФО), обрахований з вартості такого майна. Позивач зазначає, що успадкував майно від своєї сестри та, з огляду на прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо деяких питань спадкування» від 20.12.2014 №1709-VII та інформацію висвітлену засобами масової інформації, позивач вважає, що не повинен сплачувати ПДФО при набутті прав на спадщину як спадкоємець другої черги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.07.2016 у справі відкрито провадження і її призначено до розгляду.

Відповідач подав заперечення на адміністративний позов в якому зазначив, що позивач у 2014 році отримав дохід у вигляді вартості успадкованого майна у розмірі 338449,71 грн, який підлягав оподаткуванню, однак відповідні зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб не були задекларовані та сплачені позивачем. Тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та відсутні підстави для задоволення позову.

На підставі рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017 та згідно з розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017, справу передано на автоматичний розподіл справ між суддями.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), шляхом його викладення в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Тобто, розгляд даної справи після 15.12.2017 здійснено відповідно до приписів нової редакції КАС України.

Так, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.03.2018 справу прийнято до провадження і призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні позивач, його представник та представник відповідача письмово викладені позиції підтримали та просили їх задовольнити.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотанням представника позивача, на підставі частини третьої статті 194 КАС України та частини дев`ятої статті 205 цього ж Кодексу ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного судочинства України від 04.11.2019 замінено відповідача у справі, а саме, ДПІ у Шевченківському районі її правонаступником - Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві.

Отже, дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками судового процесу, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, згідно свідоцтва про право на спадщину №56861068 ОСОБА_1 05.12.2014 успадкував від своєї сестри ОСОБА_2 нерухове майно: Ѕ частини квартири за адресою АДРЕСА_1 . Загальна вартість майна 319988 грн.

13.10.2015 працівниками ДПІ у Шевченківському районі направлено на адресу позивача повідомлення №10852/Б/17-04 про запрошення до контролюючого органу з метою декларування майна, отриманого в спадщину у 2014 році.

З 08.02.2016 по 12.02.2016 працівниками ДПІ у Шевченківському районі проведена

документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_1 з питання повноти та своєчасності сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб від доходів отриманого у вигляді прийняття у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав, за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

За результатами перевірки складено акт від 18.02.2016 №249/.

В ході перевірки виявлені та зафіксовані порушення позивачем вимог пункту 176.1 статті 176, пункту 174.3 статті 174, статті 179 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України): не подано податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, не задекларовано дохід отриманий у вигляді вартості успадкованого майна в сумі 319988 грн, не нараховано та не сплачено у бюджет ПДФО за 2014 рік у сумі 15999,40 грн.

29.03.2016 на підставі вказаних висновків перевірки ДПІ у Шевченківському районі прийнято податкового повідомлення-рішення №779/201 про збільшення суми грошового зобов`язання позивача по ПДФО за податковими зобов`язаннями на 15999,40 грн та за штрафними санкціями на 4169,85 грн (в тому числі, відповідно до пункту 123.1 статті 120 ПК України в сумі 3999,85 грн, відповідно до пункту 120.1 статті 120 ПК України в сумі 170 грн за неподання декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік).

Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення від 29.03.2016 №779/201 в адміністративному порядку, однак рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві скарга позивача залишена без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення - без змін.

Не погодившись із результатом адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 29.03.2016 №779/201 та вважаючи рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з підпунктом 163.1.1 пунктом 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Підпунктом 164.2.10 пункту 164.2 статті 164 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Згідно з підпунктом 174.2.2 пункту 174.2 статті 174 ПК України об`єкти спадщини оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу, вартість будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не є членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення.

Вартість власності, що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення оподатковується за нульовою ставкою (підпункт 174.2.2 пункту 174.2 статті 174 ПК України).

Підпункт 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає, що членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, чоловік або дружина, діти, в тому числі усиновлені. Інші члени сім`ї фізичної особи вважаються такими, що мають другий ступінь споріднення.

Відповідно до пункту 167.2 статті 167 ПК України ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.

Пунктом 179.1 статті 179 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пункту 179.7 статті 179 ПК України фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Відповідно до під пункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Встановлено, що у 2014 році позивач успадкував від своєї сестри нерухоме майно вартістю 319988 грн. Отже, позивач зобов`язаний був до 01.05.2015 задекларувати таке майно шляхом подання податкової декларації з ПДФО за 2014, в якій визначити податкове зобов`язання з ПДФО у розмірі 5% вартості успадкованого майна.

Посилання позивача на Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо деяких питань спадкування» від 20.12.2014 №1709-VII та інформацію висвітлену засобами масової інформації суд вважає необґрунтованими.

Стаття 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначає випадки проведення оцінки майна, зокрема згідно абзацу восьмого частини другої даної статті проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку оподаткування майна згідно з законом, крім випадків визначення розміру податку при спадкуванні власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою.

Так, 03.12.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо деяких питань спадкування» від 20.12.2014 №1709-VII, яким абзац восьмий частини другої статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» доповнено словами «крім випадків визначення розміру податку при спадкуванні спадкоємцями першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також при спадкуванні власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою».

Водночас, Законом України «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, абзац восьмий частини другої статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» викладено в такій редакції: «оподаткування майна згідно з законом, крім випадків визначення розміру податку при спадкуванні власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою».

Суд зазначає, що вказані Закони стосуються змін щодо обов`язковості проведення оцінки майна, однак не стосуються питання оподаткування об`єктів спадщини.

При цьому, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1 статті 1 ПК України).

Згідно пункту 5.2 статті 5 ПК України разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Суд наголошує на тому, що станом на час набуття позивачем прав на вказане вище спадкове майно (05.12.2014), наявності у позивача обов`язку щодо самостійного декларування отриманого у спадок майна (до 01.05.2015) та сплати відповідних зобов`язань з ПДВО (до 01.08.2015), а також на дату нарахування відповідачем податкового зобов`язання та штрафних санкцій згідно податкового повідомлення-рішення від 29.03.2016 №779/201, положення ПК України передбачали оподаткування за нульовою ставкою виключно вартість власності, що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого ступеня до яких за приписами ПК України не належать сестри та брати.

Посилання позивача в цій частині на норми Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування спадщини» від 23.02.2017 №1910-VIII, суд вважає безпідставними, адже даний Закон набрав чинності 25.03.2017, тобто після набуття позивачем спадщини та після нарахування позивачеві зобов`язань згідно спірного податкового повідомлення-рішення від 29.03.2016 №779/201.

Згідно пункту 123.1 статті 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту І54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до пункту 120.1 статті 120 ПК України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

У зв`язку із викладеним, суд вважає, що відповідач правомірно визначив позивачеві податкове зобов`язання з ПДФО за 2014 рік в сумі 15999,40 грн, а також застосував штрафні санкції відповідно до пункту 123.1 статті 120 ПК України в сумі 3999,85 грн та відповідно до пункту 120.1 статті 120 ПК України в сумі 170 грн. Отже, відсутні підстави для визнання протиправним податкового повідомлення-рішення від 29.03.2016 №779/201.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, суд вважає, що відповідачем доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 29.03.2016 №779/201, а позивачем не надано належних й достатніх доказів та обґрунтувань протилежного. У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених позивачем вимог, відсутності витрат відповідача на залучення свідків та проведення експертизи, підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 43141267).

Суддя О.М. Чудак