Справа № 620/3408/19
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 року Чернігів Справа № 620/3408/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Житняк Л.О.,

за участі секретаря Чоботар А.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача Лук`яненко Ж.В., Лутковської В.В.,

представника відповідача Білонога О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 05.10.2018 №13/2/2018 (згідно уточнених, під фіксацію, в судовому засіданні позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення не містить належного обґрунтування для скасування дозволу на імміграцію позивачеві. Як підстава скасування дозволу вказано пункт перший частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» без деталізації, в той час як, жодний з документів, які подаються для отримання дозволу, а саме фотокартки, копія документа, що посвідчує особу, документ про місце проживання особи, відомості про склад сім`ї, копії документів, що засвідчують родинні стосунки з громадянином України не втрачає своєї чинності після смерті дружини позивача.

Також позивач наголошує, що Свідоцтво про шлюб - це документ про факт державної реєстрації акту цивільного стану (шлюбу) органами державної реєстрації актів цивільного стану. Зі смертю одного з подружжя сам факт шлюбу не скасовується, відтак і не втрачає своєї чинності документ, що підтверджує цей факт. Таким чином, обставини, що вказані у Рішенні про скасування дозволу на імміграцію в Україну Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 05.10.2018 № 13/2/2018, не відповідають дійсності. Крім того, законодавством на органи ДМС покладено обов`язок проведення перевірки достовірності документів та обставин для імміграції. У наданому відповідачем Висновку міститься інформація про проведення цієї перевірки та позитивні її результати. Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 №251, що діяв на час подій, передбачалось проведення перевірки достовірності документів для оформлення та видачі посвідки на постійне проживання. Результатом такої перевірки могло бути рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства, яке приймається в разі, наприклад, подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів. Проте, як вбачається, документи Позивача, подані Відповідачеві, і цю перевірку пройшли успішно, оскільки Позивач був документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 з безстроковим строком дії.

В той же час, Висновок від 05.10.2018 відносно позивача та Рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну Позивачеві від 05.10.2018 № 13/2/2018 доводять, що через значний проміжок часу (2 роки 10 місяців) відповідач раптом вирішив, що дозвіл на імміграцію та посвідка на постійне проживання в Україні видані ним самим Позивачеві безпідставно. При цьому зазначає, що ані законодавство України, ані банальна логіка не дають підстав для висновку, що подача документів для отримання дозволу на імміграцію є певною страховкою для подальшого життя обох членів подружжя, але навіть якщо шлюб розпадається з часом, це не є підставою для визнання дозволу на імміграцію нечинним. Відповідно, сам лише факт смерті дружини не скасовує виконання позивачем єдиної вимоги згідно із законодавством в такому випадку - 2 роки шлюбу із громадянкою України.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 10.12.2019 розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та проведенням судового засідання.

Так, позивач та його представники в судовому засіданні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, з наданням додаткових пояснень, та просили їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні вимоги не визнав, протягом встановленого судом строку подав відзив на позов, в якому зазначив, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки отримуючи дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання, позивач усвідомлював про відсутність підстав для отримання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону №2491-III, так як починаючи з 07.11.2015 не перебував у шлюбі з громадянкою України та свідомо не повідомив про зазначені обставини УДМС України в Чернігівській області.

Позивачем надано відповідь на відзив, в якій останній вказує, що Єдиною підставою для скасування дозволу на імміграцію позивачу у Висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання громадянина Грузії ОСОБА_1 від 05.10.2018, затвердженому начальником УДМС України в Чернігівській області Лук`янець К.В., та Рішенні про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 05.10.2018 № 13/2/2018 та у відзиві на позов від 05.12.2019 відповідач зазначив їх оформлення на підставі документів, що втратили чинність. Втім, наведена відповідачем у відзиві на позов норма статті 104 Сімейного кодексу не підтверджує втрату чинності саме документом - Свідоцтвом про шлюб.

Також повторно наголошує, що відповідно до норм законодавства, у випадку позивача, для отримання дозволу на імміграцію він мав перебувати у шлюбі з громадянкою України понад два роки. Через більш ніж два роки перебування у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2 позивач звернувся із відповідним пакетом документів до відповідача. Після подання належних документів, законодавство про імміграцію не визначає ніяких інших обов`язків особи, яка звернулась за дозволом на імміграцію.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач наголошує, що підставою для отримання дозволу на імміграцію в Україну позивач вказав перебування у шлюбі з громадянкою України понад 2 роки, а тому він був зобов`язаний повідомити УДМС України в Чернігівській області про смерть дружини та, внаслідок цього, припинення шлюбу.

Так, розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін і з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

16.09.2015 позивач звернувся до Чернігівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України від 07.06.2001 №2491-ІІІ «Про імміграцію» (далі - Закон №2491), у зв`язку із тим, що він перебуває у шлюбі з громадянкою України понад 2 роки, на підтвердження чого надав копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 21.06.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції.

18.09.2015 сформована справа позивача як особи, яка клопоче про отримання дозволу на імміграцію в Україну, була направлена Чернігівським PC УДМС України в Чернігівській області до УДМС України в Чернігівській області для оформлення дозволу на імміграцію в Україну згідно п.1 ч.3 ст.4 Закону №2491.

01.12.2015 начальником УДМС України в Чернігівській області був затверджений висновок щодо розгляду матеріалів про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну, відповідно до змісту якого, Управління Служби безпеки України в Чернігівській області, сектор Укрбюро Інтерполу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Державна прикордонна служба України заперечень з приводу клопотання громадянина Грузії ОСОБА_1 не мають; документи, що дають підстави для відмови у задоволенні клопотання заявника не надходили; підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну, згідно ст.10 Закону №2491, відсутні.

На підставі вказаного висновку було прийнято рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону №2491 та направлено поштою на адресу проживання позивача повідомлення про надання йому дозволу на імміграцію в Україну, разом із копією дозволу.

19.01.2016 позивач особисто звернувся до Чернігівського PC УДМС України в Чернігівській області із заявою про оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, яка в цей же день разом із додатками була направлена до УДМС України в Чернігівській області та прийнято рішення про оформлення позивачу посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 , яка отримано позивачем, що підтверджується особистим підписом останнього у відповідній графі заяви для оформлення посвідки на постійне проживання від 19.01.2016.

29.08.2018 УДМС України в Чернігівській області отримало від Головного управління Національної поліції в Чернігівській області «обґрунтоване звернення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну» на підставі п.1 ч.1 ст.6 Закону №2491, оскільки дозвіл на імміграцію в Україну надано на підставі неправдивих відомостей, а саме: дружина позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент надання вказаного дозволу померла. До обґрунтованого звернення був доданий витяг з Державного реєстру актів цивільного стану № 2 від 02.08.2018 щодо смерті дружини позивача 07.11.2015.

14.09.2019 відповідач поштою направив на зареєстроване місце проживання позивача лист, яким запросив останнього для надання пояснень з приводу підстав отримання ним дозволу на імміграцію в Україну. Проте, позивач проігнорував запрошення відповідача і не з`явився до приміщення УДМС України в Чернігівській області, одночасно направивши до Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) матеріали справи про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну та документування посвідкою на постійне проживання, а також проект висновку та рішення про скасування такого дозволу.

03.10.2019 УДМС України в Чернігівській області отримало лист від ДМС України, згідно якого, ДМС України вважало за доцільне підтримати проект висновку про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну та рекомендувало його до затвердження, у зв`язку з чим 05.10.2019 начальником УДМС України в Чернігівській області було затверджено висновок про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання у зв`язку із тим, що вони були оформлені на підставі документів, які втратили чинність та прийнято рішення №13/2/2018 про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.1 ст6 Закону №2491.

Зазначене рішення 09.10.2018 було направлено УДМС України в Чернігівській області поштою рекомендованим листом на зареєстроване місце проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 .

Втім, зазначене рішення позивачем не отримано, доказів на спростування вказаних обставин відповідачем суду не надано, у зв`язку з чим, суд приймає до уваги посилання позивача на ту обставину, що про оскаржуване рішення йому стало відомо у жовтні 2019 року після спілкування з бухгалтером підприємства, співзасновником якого є позивач, та повідомлення останнього, що нею отримана інформація від органу фіскальної служби України про наявність проблеми з документами позивача, що підтверджують законність його перебування в Україні та подальшого ознайомлення з оскаржуваним рішенням, і визнає, що строк звернення до суду пропущений з поважних причин.

Позивач вважає дії відповідача щодо винесення оскаржуваного рішення протиправними, внаслідок чого останній звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зважає на таке.

У ст.19 Конституції України зазначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, <…> від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.1 Закону №2491 імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Згідно п.1 ч.3 ст.4 Закону №2491 дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Отже, головною умовою для отримання дозволу на імміграцію в Україну у розумінні згаданої вище норми Закону №2491 є наявність шлюбу з громадянином (громадянкою) України понад два роки.

Підпунктом 2 пункту 2 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, визначено, що рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи ДМС - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: висококваліфікованих спеціалістів і робітників, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України; осіб, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України; осіб, які раніше перебували в громадянстві України; батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей; осіб, які безперервно проживали на території України протягом трьох років з дня встановлення їм статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми. У разі необхідності територіальні органи можуть приймати рішення стосовно іммігрантів позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС).

Абзацом 1 п.10 Порядку встановлено, що заяви про надання дозволу на імміграцію подаються до територіальних підрозділів за місцем проживання - особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах.

Згідно п.11 Порядку для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка подаються: паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), та копія його сторінок; засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними; три фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; документ про місце проживання (в Україні та за кордоном); документально підтверджені відомості про склад сім`ї (копії свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, документів про усиновлення, встановлення опіки чи піклування тощо); квитанція про сплату державного мита або консульського збору, якщо за дії, пов`язані з наданням дозволу на імміграцію, законодавством передбачена їх сплата, або документ, який підтверджує наявність пільг щодо сплати.

Пунктом 14 Порядку встановлено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених ст.10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби. МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Відповідно до ст.10 Закону №2491 дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України. Положення пунктів 1, 3 не поширюються на осіб, зазначених у пунктах 1, 3 ч.3 ст.4 цього Закону.

Згідно п.16 Порядку у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абз.2 п.14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Пунктом 19 Порядку визначено, що рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття. Особи, яким надано дозвіл на імміграцію, зобов`язані протягом періоду дії дозволу звернутися до територіального підрозділу за місцем проживання із заявою про видачу посвідки на постійне проживання, якщо вони перебувають на законних підставах в Україні.

Так, відповідно до п.2.7 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 15.07.2013 №681, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.08.2013 за №1335/23867 (чинного на момент видачі позивачу дозволу та посвідки), працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про оформлення посвідки на постійне проживання перевіряє наявність підстав для видачі посвідки, дійсність поданих документів, своєчасність їх подання, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або документа, що підтверджує законність перебування іноземця, особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, зазначені в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в цих заявах, з`ясовує законність перебування іноземців та осіб без громадянства в державі та відсутність відомостей, що перешкоджають подальшому перебуванню цих осіб в Україні. Після цього перевіряє відповідність копії дозволу на імміграцію, поданої заявником, з оригіналом такого дозволу, який знаходиться у справі про надання дозволу на імміграцію.

Згідно п.2.8 Тимчасового порядку, перевірка відомостей, що є підставою для відмови в оформленні посвідки на постійне проживання, здійснюється за обліками бази даних „АРМОР" з метою виявлення осіб, які під час перебування в Україні скоїли правопорушення або перебувають у розшуку. Про результати перевірки робиться відмітка на заяві іноземця чи особи без громадянства із зазначенням посадових осіб, які здійснювали перевірку, та вказується дата перевірки.

За результатами розгляду заяви протягом семи днів з дати подачі всіх визначених цим Тимчасовим порядком документів Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником приймається рішення про видачу або відмову у видачі посвідки (п.2.9 Тимчасового порядку).

З наведеного слідує, що під час видачі посвідки працівник територіального органу чи підрозділу ДМС перевіряє наявність підстав та зокрема дійсність поданих документів і своєчасність їх подання. Таким чином, законодавство регламентує проведення багатоскладової перевірки саме органами держави наявності підстав для надання дозволу на імміграцію.

Статтею 12 Закону №2491 визначено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо зокрема, з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Згідно п.21 Порядку дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до абз.2 п.22 Порядку у разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абз.2 п.21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених ст.12 Закону України "Про імміграцію ", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу

Пунктом 23 Порядку визначено, що ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Судом встановлено, що через більш ніж два роки перебування позивача у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2 він звернувся із відповідним пакетом документів до відповідача. Подані документи були перевірені, їм була надана відповідна оцінка, що мало позитивний результат та позивачем отримано рішення УДМС України в Чернігівській області №74.01/05-21248 про надання дозволу на імміграцію в Україну. В подальшому, позивач звернувся до Чернігівського PC УДМС України в Чернігівській області із заявою про оформлення посвідки на постійне проживання та відповідними документами, визначеними Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 №251. Видача позивачу посвідки на постійне проживання є також підтвердженням того, що позивачем були подані усі необхідні документи та інформація.

При цьому, жоден законодавчий акт України, що стосується отримання дозволу на імміграцію, не містить обов`язку особи, що звертається за таким дозволом, повідомляти протягом перевірки, що проводиться державним органом, про зміну сімейного стану.

На момент звернення до відповідача подані документи нечинними не визнавалися, ніким і нічим не скасовані, а тому перекладання відповідачем провини на позивача шляхом скасування дозволу на імміграцію з підстав його видачі на основі документів, які втратили чинність, є безпідставним та таким, що не ґрунтуються на законі.

Єдиною підставою для скасування дозволу на імміграцію позивачу відповідач зазначає виключно їх оформлення на підставі документів, що втратили чинність. Із загального змісту матеріалів справи та пояснень відповідача можливо зробити висновок, що він має на увазі Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 21.06.2013, оскільки відповідно до ч.1 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя або оголошення його померлим.

Суд звертає увагу, що подача документів для отримання дозволу на імміграцію не є певною страховкою для подальшого життя обох членів подружжя, але навіть якщо шлюб розпадається з часом, це не може бути підставою для скасування дозволу на імміграцію, оскільки умови для отримання дозволу на імміграцію в Україну, на момент подання документів, були дотримані. А тому, сам лише факт смерті дружини після подачі позивачем документів, або при проведенні відповідної перевірки, не скасовує наявності 2 років шлюбу із громадянкою України, що є основною умовою для надання дозволу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 05.10.2018 № 13/2/2018 про скасування дозволу на імміграцію в Україну є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки спір вирішено на користь позивача, враховуючи положення ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, сплачену суму судового збору належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області.

Керуючись ст. ст. 139, 227, 229, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 05.10.2018 №13/2/2018 про скасування дозволу на імміграцію в Україну відносно громадянина Грузії ОСОБА_1

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_4 )

Відповідач - Управління Державної міграційної служби України у Чернігівській області (вул. Шевченка 51, м. Чернігів, 14013, код 37804450).

Повний текст рішення складено 15.01.2020.

Суддя Л.О. Житняк