Справа № 240/12163/19
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року м. Житомир справа № 240/12163/19

категорія 112030300

Житомирський окружний адміністративний суд у складі: судді Попової О. Г., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків виплати пенсії та додаткової пенсії на підставі постанови Ємільчинського районного суду від 27.12.2010 у справі 2-а-261/10;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв"язку з порушенням термінів виплати пенсії та додаткової пенсії, нарахованої на виконання постанови Ємільчинського районного суду від 27.12.2010 у справі 2-а-261/10 за період з 10.06.2010 року по 17.04.2019 року.

В обґрунтування позову зазначає, що постановою Ємільчинського районного суду від 27.12.2010 року по справі №2-а-261/10 відповідача було зобов`язано провести перерахунок та виплату належної пенсії у відповідності до ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 10.06.2010 року по 10.12.2010 року. На виконання даної постанови суду відповідач (на час виплати коштів - це Ємільчинське об`єднане управління пенсійного фонду України у Житомирській області - правонаступником якого є Головне управління пенсійного фонду України в Житомирській області), здійснив перерахунок доплати до основної державної пенсії та додаткової державної пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, однак в порушення чинного законодавства провів виплату заборгованості в сумі 23194,25грн. лише 17.04.2019 року, що підтверджується випискою з карткового рахунку від 29.07.2019 року. Вказує на те, що звернулася із заявою до ГУПФ в Житомирській області про нарахування та виплату індексації за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати суми перерахунку доплати до пенсії та додаткової пенсії, однак листом від 11.06.2019 року №45/Ч-8 їй було відмовлено.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України).

27 грудня 2019 року до відділу документального забезпечення суду у строк та в порядку, визначеному статтею 162, частиною першою статті 261 КАС України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що позивач отримала кошти від казначейства України відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а не від Пенсійного фонду України, що підтверджується випискою Приватбанку. Зазначає, що рішення судів у справах щодо пенсійного забезпечення, які набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених судом зобов`язань, з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством. Виплата донарахованої суми, яка перевищує бюджетні призначення на поточний рік, може бути здійснена виключно за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України. Зауважує, що 01.01.2013 року набув чинності Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 року №4901-VI . Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону №4901, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Крім цього, зазначає, що згідно ч.2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Вказує, що виплати по виконанню постанови здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, а не Пенсійним фондом України, тому вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

У відповідності до положень частини п`ятої статті 262, частини першої статті 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною четвертою статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, їй встановлено ІІІ групу інвалідності в зв`язку аварією на ЧАЕС, про що свідчить копія посвідчення серії № НОМЕР_1 від 06.03.2006 року (а.с.4).

Постановою Ємільчинського районного суду від 27.12.2010 року у справі №2-а-261/10 позовні вимоги задоволено. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду в Ємільчинському районі Житомирської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком передбачених ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 10.06.2010 року по 10.12.2010 року, як інваліду третьої групи, внаслідок Чорнобильської катастрофи, з відрахуванням вже виплаченої суми цієї допомоги.

На виконання даної постанови відповідач здійснив перерахунок пенсії та виплатив позивачу доплату до основної державної пенсії та додаткової державної пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю за період з 10.06.2010 року по 10.12.2010 року в сумі 23194,25 грн. 17.04.2019 році, що підтверджується випискою з карткового рахунку (а.с.13).

Позивач звернулася до відповідача із заявою про нарахування та виплату індексації за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати суми перерахунку доплати до пенсії та додаткової пенсії, нарахованої на виконання постанови Ємільчинського районного суду від 27.12.2010 у справі № 2-а-261/10 за період з 10.06.2010 року по 17.04.2019 року.

Листом №45/Ч-8 від 11.06.2019 року відповідач повідомив, що на виконання рішення Ємільчинського районного суду від 27.12.2010 року у справі № 2-а-261/10 управлінням було проведено перерахунок належної позивачу пенсії у відповідності до ст.ст.50,54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 10.06.2010 року по 10.12.2010 року та виплачено заборгованість в сумі 23 194,25 грн., а виплата індексації зазначеної суми законодавством не передбачена (а.с.12).

Вважаючи бездіяльність відповідача, що виразилась у не нарахуванні та невиплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати протиправною, позивач звернувся до суду для захисту порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно із ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок № 159) компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 (справа №336/4675/17), від 21.06.2018 (№523/1124/17) та від 03.07.2018 (справа № 521/940/17) від 15 квітня 2019 року (справа №727/7818/16-а).

Судом встановлено, що нарахування та виплата позивачу пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відбулись на виконання судового рішення лише 17 квітня 2019 року, що підтверджується випискою з карткового рахунку (а.с.13).

Несвоєчасне нарахування сум відбулось з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що пенсійним органом допущено порушення встановленого строку виплати пенсії, а тому у позивача виникло право на отримання компенсації втрати частини доходу (пенсії) за спірний період.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що пенсійний орган є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки відповідно до ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» саме Пенсійний фонд України та його центральні органи, є суб`єктами владних повноважень у сфері правовідносин щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій.

Органи Казначейства не наділені повноваженням щодо нарахування та виплати пенсії громадянам України, фактично недоплата позивачу пенсії відбулась з вини територіального органу Пенсійного фонду України, отже й стягнення компенсації має відбуватись саме з відповідних органів Пенсійного фонду України.

При цьому, суд зазначає, що рішенням суду яке набрало законної сили, обов`язок виплати пенсії покладено саме на орган Пенсійного фонду, а не на органи Казначейства України, а тому позивач не може нести фінансові втрати через неналежне виконання своїх обов`язків органами державної влади.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку суду, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість своєї відмови у виплаті позивачу компенсації частини доходу з урахуванням вимог частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Зважаючи на відсутність судових витрат у даній адміністративній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 72, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП/ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, Житомир, 10003, РНОКПП/) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків виплати пенсії та додаткової пенсії на підставі постанови Ємільчинського районного суду від27.12.2010 у справі 2-а-261/10.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв"язку з порушенням термінів виплати пенсії та додаткової пенсії, нарахованої на виконання постанови Ємільчинського районного суду від 27.12.2010 у справі 2-а-261/10 за період з 10.06.2010 року по 17.04.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 08 січня 2020 року.

Суддя О.Г. Попова