Справа № 369/14404/19
Суддя: Ковальчук Л. М.
Дата ухвалення: 2019-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/369/412/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.12.2019 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Заїці О.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Чалого А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКО № 000126 від 31 жовтня 2019 року, визнання протиправним та скасування рішення № 51 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 31 жовтня 2019 року, визнання протиправною і скасування заборони в`їзду на територію України,

В С Т А Н О В И В

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКО № 000126 від 31 жовтня 2019 року, визнання протиправним та скасування рішення № 51 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 31 жовтня 2019 року, визнання протиправною і скасування заборони в`їзду на територію України.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що постановою начальника Києво-Святошинського РВ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Погрібного О.В. серія ПН МКО № 000126 від 31.10.2019 року його, ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 5 100 гривень за порушення частини 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за проживання без документів на право проживання в Україні.

Позивач посилався на те, що при складанні протоколу він повідомляв, що вчасно не зміг виїхати з території України, оскільки перебував на стаціонарному лікуванні та проходить наразі обстеження, так як відчуває себе нездоровим.

У протоколі про адміністративне правопорушення серія ПР МКО № 000125 у графі «Пояснення особи, щодо якої складено протокол» вказано, що « ОСОБА_1 » не вчасно виїхав з території України, тому що знаходився у лікарні, але підтверджуючих документів немає». Однак, у нього при собі на час складання протоколу не було медичних довідок, деякі медичні довідки були за місцем мого проживання.

Також позивач вказував про те, що протокол про адміністративне затримання, постанову про накладання адміністративного стягнення та рішення про примусове повернення він підписував без перекладача. Українську мову він розуміє, але не в повній мірі, зокрема погано читає та розуміє документи, пов`язані з правовими аспектами. Тому він не чітко усвідомлював, що підписує. Про те, що він може скористатися послугами перекладача та адвоката йому не роз`яснювали.

23.07.2019 року ОСОБА_1 в черговий раз перетнув державний кордон України та повинен був виїхати через 90 днів, тобто до 22.10.2019 року, однак у зв`язку із хворобою виїхати йому не вдалося. Протокол відносно нього було складено 31.10.2019 року, тобто через 10 днів, як він мав залишити межі України.

Відповідно до постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 5 100 гривень за порушення частини 1 ст. 203 КУпАП, що є максимальною сумою за санкцією зазначеної статті та явно не співмірна із проступком.

Позивач ОСОБА_1 вказував, що з 2006 року він постійно заїжджає в Україну, перебуває там протягом деякого часу та залишає межі України.

В Україні він проживає з цивільною дружиною ОСОБА_2 протягом 5 років. Він працює водієм та здійснюю рейси на великогабаритному транспорті по Європі. Він намагається вчасно залишати межі України, щоб не порушувати законодавство та має намір придбати собі помешкання, щоб отримати вид на проживання в Україні.

ОСОБА_1 вважає, що оскаржувана постанова була прийнята із грубими порушеннями процедури розгляду справ про адміністративні порушення, а саме про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, внаслідок чого дана постанова та рішення Києво-Святошинським РВ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області є незаконними та підлягають скасуванню.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення серія ПН МКО № 000126 від 31.10.2019 року, винесену Києво-Святошинським РВ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області; визнати протиправним та скасувати рішення № 51 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 31.10.2019 громадянина Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк до 10.11.2019 зобов`язати його покинути територію України; визнати протиправною та скасувати заборону громадянину Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 в`їзд на територію України строком на 3 роки.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просив його задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області позов не визнав та заперечував проти його задоволення. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник відповідача подав відзив на позов, в якому посилався на те, що позивач має право перебувати не території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів. 31.10.2019 року під час проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері співробітниками Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції Київської області спільно з працівниками Києво-Святошинського районного відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Шевченка, 78, було виявлено позивача ОСОБА_1 , який перебуває на території України без наявних законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування його на території України на визначений термін.

Представник відповідача посилався на те, що в результаті проведення перевірки наявних у позивача документів встановлено, що він ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Грузії, документ, що посвідчує особу паспорт громадянина Грузії тип Р серії НОМЕР_1 виданий 08.05.2019, термін дії до 08.05.2029 року.

23.07.2019 року на підставі зазначеного паспортного документа позивач через КПГ «Нові Яриловичі » в`їхав на територію України. Відповідно, термін легального перебування позивача ОСОБА_1 на території України закінчився 20.10.2019 року, який був виявлений співробітниками УБЗПТЛ ГУ НП Київської області спільно з працівниками Києво-Святошинського районного відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області 31.10.2019 року (тобто позивачем ОСОБА_1 прострочено термін перебування на території України).

Документом, що підтверджує факт перебування позивача на території України з порушенням строку є паспортний документ громадянина Грузії тип Р серії НОМЕР_1 , виданий 08.05.2019 року, термін дії до 08.05.2029 року в якому міститься відмітка Державної прикордонної служби України про в`їзд на територію України 23.07.2019 року та відсутність відмітки про виїзд з території України, які підтверджують факт порушення міграційного законодавства України позивачем.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.10.2019 року відносно ОСОБА_1 уповноваженими працівниками Києво- Святошинського районного відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області складено протокол серії ПР МКО № 000125 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП та винесено постанову серії ПН МКО № 000126 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 5100 гривень 00 копійок.

Рішенням Києво-Святошинського РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 51 від 31.10.2019 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства вирішено повернути до країни походження або третьої країни громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк до 10.11.2019 року зобов`язати його покинути територію України. Заборонено громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзд на територію України строком на 3 роки.

Відповідно до положень ч. 1. ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених ч. 2 цієї статті, тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Звертаючись з позовом до суду позивач ОСОБА_1 посилався на те, що його необґрунтовано було притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки він не порушував порядку перебування іноземців на території України, так як на час складання протоколу він повідомляв працівників Києво-Святошинського районного відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про те, що він перебував на стаціонарному лікуванні і не мін виїхати з України у зв`язку з поганим самопочуттям.

Як вбачається з матеріалів справи позивач в обґрунтування своїх позовних вимог надав суду копію виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 08.10.2019 року відповідно до якої йому були надані рекомендації щодо спостереження у сімейного лікаря.

Також, позивачем було надано копію картки амбулаторного прийому лікаря чергового кабінету від 20.09.2019 року, в якій зазначено, що хворий ОСОБА_1 скаржився на задуху, у зв`язку з чим йому була надана медична допомога та призначено медикаментозне лікування і амбулаторне лікування.

Відповідно до положень ст. 222-2 КУпАП Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, про транзитний проїзд через територію України, а також питання щодо реєстрації місця проживання (ст. 200, ст. 201, ч. 1 ст. 203 та ст. ст. 204 - 206 КУпАП).

Від імені Центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення має право керівник Центрального органу виконавчої влади, перший заступник та заступник керівника Центрального орган' виконавчої влади, що реалізує державну політик' у сферах міграції (імміграції та еміграції*, утому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.

Відповідно до п. 14 ст. 1 Закон № 3773-VІ нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 р. II Закону № 3773-VІ іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Порядок примусового повернення іноземців з території України визначено Законом № 3773- VІ, Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 (далі - Інструкція № 353/271/150).

Згідно ст. 26 Закону № 3773- VІ, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття такого рішення.

Відповідно до п. 1.7 Інструкції № 353/271/150, примусове повернення передбачає виїзд іноземця з України за рішенням територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону (стосовно іноземців, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів підчас спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органів СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин про підстави прийняття такого рішення прокурора з оформленням відповідних документів, доведенням до іноземця зобов`язання про його добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк та здійсненням подальшого контролю за виконанням іноземцем цього зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи та як встановлено судом позивач ОСОБА_1 не звертався до територіальних підрозділів ДМС України із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

За визначенням п. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

В силу ч. 3 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, яких визнано особами, що потребують додаткового захисту, або яким надано тимчасовий захист в Україні, вважаються такими, які на законних підставах тимчасово проживають на території України на період дії обставин, за наявності яких додатковий чи тимчасовий захист було надано. Тимчасове проживання на території України таких іноземців та осіб без громадянства підтверджується посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, або посвідченням особи, якій надано тимчасовий захист в Україні.

Разом з тим, порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати або позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребує додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначається Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Згідно ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним і скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та рішення про примусове повернення громадянина Грузії ОСОБА_1 , оскільки позивачем було порушено правила перебування іноземців в Україні.

Позивач ОСОБА_1 прибув в Україну 23 липня 2019 року і після зазначеної дати територію України не залишав, заходів легалізації свого становища в Україні не вживав.

Позивач пояснив суду, що не покинув Україну у строки, вказані у законодавстві, у зв`язку із тим, що він хворів, однак на підтвердження своїх тверджень позивачем не було надано належних і допустимих доказів.

Надані позивачем медичні довідки не дають суду підстав вважати поважність причин пропуску ним строку для його законного перебування на території України після 20.10.2019 року.

Докази звернення позивача до органів міграційної служи із заявою про надання посвідки на тимчасове проживання або дозволу на іміграцію в Україну або статусу біженця в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, позивач не надав ані відповідачу, ані суду доказів легального перебування на території України.

Частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.

Вказаний перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012.

Пункт 1.6 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

З аналізу норм діючого законодавства вбачається, що уповноважені органи державної влади (міграційні органи, органи Служби безпеки України, органи охорони державного кордону), приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, не зобов`язані одночасно приймати рішення й про заборону в`їзду цієї особи на територію України.

Встановлена частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» можливість прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну свідчить про наявність в органу Державної міграційної служби дискреційних повноважень. Тобто, суб`єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Зважаючи на те, що позивач вірікадзе Серго не мав жодного документу, які б давали йому право на законне перебування на території України, то суд вважає законними та такими, що не підлягають скасуванню оскаржувані позивачем постанова про накладення адміністративного стягнення від 31.10.2019 року та рішення № 51 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 31 жовтня 2019 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКО № 000126 від 31 жовтня 2019 року, визнання протиправним та скасування рішення № 51 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 31 жовтня 2019 року, визнання протиправною і скасування заборони в`їзду на територію України, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 9, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 1, 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», ст. ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКО № 000126 від 31 жовтня 2019 року, визнання протиправним та скасування рішення № 51 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 31 жовтня 2019 року, визнання протиправною і скасування заборони в`їзду на територію України, відмовити.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Березняківська, буд. 4-А.

Повне рішення суду складено 08 січня 2020 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Ковальчук Л.М.