Справа № 420/5328/19
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2020-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/5328/19

Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Миколаїв 10 жовтня 2019 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської про визнання протиправною бездіяльності, що виразилась у ненаданні інформації на запит від 19 серпня 2019 року, зобов`язання надати вказану інформацію та стягнення моральної шкоди у розмірі 250 000 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_1 зазначив, відповідач протиправно відмовив у наданні запитуваної інформації щодо наявності вільних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та будівництва індивідуального гаражу. У зв`язку з цим позивач вважає, що відповідачем була вчинена протиправна бездіяльність, чим завдано позивачу шкоди немайнового характеру у вигляді моральних страждань та порушенні нормальних життєвих зв`язків, крім того, ця бездіяльність призвела до втрати довіри до державної влади.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

У своїх доводах апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позивних вимог є помилковим, так як суд неуважно дослідив обставини справи, і таким чином порушив норми матеріального права, адже відповідач зобов`язаний володіти запитуваною інформацією та надавати цю інформацію за запитом.

Судова колегія вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеської міської ради із запитом на публічну інформацію щодо наявності земель державної та/або комунальної власності, які ще не надані у користування та можуть бути використані для будівництва і обслуговування жилого будинку та індивідуального гаража.

Враховуючи те, що Одеська міська рада не є належним розпорядником запитуваної інформації, та безпосередньо до її компетенції не належить вирішення порушених у запиті питань, наведений запит на інформацію направлений на розгляд Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, як спеціально уповноваженому органу місцевого самоврядування у галузі земельних відносин у місті Одеса.

23.08.2019 року Департаментом комунальної власності Одеської міської ради надано відповідь на запит ОСОБА_1 від 19.08.2019 року, в якій зазначено, що запитана інформація про вільні земельні ділянки не є публічною, оскільки не відповідає вимогам ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», яка наголошує, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Запитувана інформація не відображена та не задокументована на будь-яких носіях та не утворена в процесі виконання департаментом комунальної власності Одеської міської ради своїх повноважень.

Не погоджуючись з відмовою у наданні інформації на запит позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправною відмови відповідача у наданні запитуваної інформації та зобов`язання надати таку інформацію, оскільки відповідачем правомірно роз`яснено про неможливість надання запитуваної інформації, через те, що станом на час подання запиту така інформація не створена.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

За правилами ч. 1 ст. 3 Закону №2939-VI, право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону №2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Частиною 1 ст. 14 Закону №2939-VI визначено, що розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Пунктом 31 ч. 1 ст.26 Закону від 21 травня 1997 року N 280/97-ВР України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) передбачено, що міським радам надані виключні повноваження визначати органи щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, а також межі цих повноважень та умови їх здійснення.

Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах.

До моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов`язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.

З системного аналізу вказаних норм діючого законодавства вбачається, що Департамент комунальної власності Одеської міської ради є розпорядником запитуваної інформації, яка за своїм правовим статусом є публічною.

Між тим, для надання вищевказаної інформації, відповідно до вимог Закону №2939-VI, запитувані відомості повинні бути зафіксовані в офіційному документі, створеному в процесі здійснення своєї діяльності суб`єктом владних повноважень.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.06.2019 року у справі № 522/817/15-а, зазначено про те, що визначальною ознакою публічної інформації, відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI, є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом. Отримувати та/або створювати такий продукт може виключно суб`єкт владних повноважень у процесі здійснення ним своїх владних управлінських функцій. У подальшому володіти цим продуктом може будь-який розпорядник публічної інформації.

Згідно ст. 2 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій» (далі - Закон № 858-IV) призначенням землеустрою, зокрема, є: встановлення і закріплення на місцевості меж земельних ділянок власників і землекористувачів; прогнозування, планування і організацію раціонального використання та охорони земель на національному, регіональному, локальному і господарському рівнях; отримання інформації щодо кількості та якості земель, їхнього стану та інших даних, необхідних для ведення державного земельного кадастру, моніторингу земель, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель.

В статті 20 Закону N 858-IV визначається перелік випадків, в яких виконання робіт із землеустрою є обов`язковим.

Зокрема, землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі; розробки документації із землеустрою щодо організації раціонального використання та охорони земель; встановлення та зміни меж об`єктів землеустрою (зокрема, земельних ділянок), у тому числі визначення та встановлення в натурі (на місцевості) державного кордону України; надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок; організації нових і впорядкування існуючих об`єктів землеустрою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 55 Закону N 858-IVвстановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів; встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Отже, для утворення земельних ділянок, як сформованих об`єктів землеустрою та об`єктів нерухомого майна, слід розробити певний обсяг землевпорядної документації, відповідно до якої визначити місця розташування земельних ділянок, їх розміри та межі, цільове призначення, а також інші ознаки, за допомогою яких їх можна ідентифікувати як об`єкти правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що запит позивача містив вимоги щодо вчинення певних дій щодо підбору, обробки та надання інформації, яка б відповідала поставленим у запиті вимогам.

Підставою відмови у наданні інформації на запит Задорожнього Марка Віталійовича стало те, що запитувана позивачем інформація не відображена та не задокументована на будь-яких носіях та не утворена в процесі виконання Департаментом комунальної власності Одеської міської ради своїх повноважень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно роз`яснено про неможливість надання запитуваної інформації, оскільки станом на час подання запиту така інформація не створена та погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправною відмови відповідача у наданні запитуваної інформації та зобов`язання надати таку інформацію.

При цьому, позовна вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а тому за відсутністю порушень з боку відповідачів прав позивача, вона також не підлягає задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.