Справа № 160/7744/19
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2019 року Справа № 160/7744/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Н.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадження у м.Дніпрі адміністративну справу №160/7744/19 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-
12 серпня 2019р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, в якому позивач просить суд:
-визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, яка виявилась у не забезпеченні фундаментальних положень ст. 3, 19, 22, ч. 2 ст. 28, 49 Конституції України, зазначивши закон чи інший нормативно-правовий акт вимоги яких порушено згідно ст. 249 КАС України;
-визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради, яка виявилась у не прийнятті після розгляду заяви від 20.03.2019 року нормативно-правового акту на підставі ст. 3, 8, 19, ч. 2 ст. 28, 68 Конституції України, ст. 7, 18, 19 Закону України "Про звернення громадян" і зазначити закон, вимоги яких порушено згідно ч. 4 ст. 249 КАС України;
-захистити права ОСОБА_1 , вказавши спосіб виконання судового рішення;
-захистити права ОСОБА_1 пов`язані з захистом прав матері на попередження за можливістю страждань і болю відповідно до ст. 3, 19, 22, 28, 51, 55 Конституції України шляхом встановлення наявності компетенції (повноважень) виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради скласти клопотання, нормативно-правовий акт для забезпечення ОНКО хворої людини безкоштовними медикаментами за усіма надаваємими рецептами для лікувально-профілактичних заходів згідно заяви від 20.03.2019 р., їх визнанням окремим пунктом рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що останній має намір використати своє право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань відповідно до статей 3, 22, 28, 34, 46, 51, 55, 68 Конституції України. Позивач подав заяву від 20.03.2019р., якою просив діяти відповідно до порядку, системи норм статті 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», статті 1, 2, 8 статті 11 Закону України «Про державну службу» та забезпечити конституційні гарантії, однак відповідач по суті бездіяв і не забезпечив право громадянина на попередження за можливістю страждань і болю (стаття 3, частина 2 стаття 28 Конституції України), нормативно-правових актів відповідача на заяву від 20.03.2019р. позивач не отримав на цей час. У позивача склалось враження, що особи установи вносить до офіційних документів, відомостей завідомо неправдиву інформацію, бездіє по шаблону, порушуючи конституційні принципи, марнуючи державні кошти зав`язуючи їх на своїй бездіяльності. Відповідач, на думку ОСОБА_1 , не забезпечив права позивача на ліквідацію перешкод на забезпечення права громадянина на попередження за можливості страждань і болю (стаття 3, частина 2 стаття 28 Конституції України), не вжив системи заходів, спрямованих на усунення правових та інших причин порушення права викривати недоліки в роботі відповідача для відстоювання своїх прав і законних інтересів, не попередив виникнення негативних суспільних наслідків, пов`язаних з цим правом і відсутності необхідної для позивача інформації, а також окремо не повідомив про дату, та час та місце розгляду заяви від 20.03.2019р. Таким чином, своєю бездіяльністю відповідач унеможливив реалізацію, відповідно до законодавства, права на отримання інформації, порушивши низку чинних правових норм, включно з нормами Конституції України і не думав про людину та права і справедливість, яку несе, не переслідував закону мету порядку розгляду заяв, відмовився використовувати свої владні виконавчі функції для забезпечення права громадянина, які є його головними обов`язками. Згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в України» всі питання управління об`єктами комунальної власності належить до компетенції місцевих органів самоврядування. За змістом частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, стаття 28 Конституції України жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим, чи іншим дослідам. Не вжиття заходів відповідачем піддає інваліда до медичних досліджень, стражданням і болю. Згідно із статтею 25 Загальної декларації прав людини кожна має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло медичний догляд та необхідне соціальне обслуговування, який є необхідним для підтримання здоров`я і добробуту особи з інвалідністю та її сім`ї, і право на забезпечення в разі хвороби, інвалідності, вдівства, старості чи іншого випадку втрати засобів до існування через незалежні від неї обставини, однак позивач зауважує, що бездіяльність відповідача вказаним положенням закону не відповідає.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/7744/19 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали.
04 жовтня 2019р. на виконання вимог ухвали суду від 15 серпня 2019р., ОСОБА_1 усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019р. ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за подання позову по справі №160/7744/19.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019р. відмовлено у задоволенні заяви позивача про здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019р. відмовлено у задоволенні заяви позивача про розгляд справи №160/7744/19 в режимі відеоконференції.
10 жовтня 2019р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом винесено ухвалу, якою задоволено заяву позивача про витребування доказів та ухвалено у Виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради письмові пояснення по справі та документи, що стосуються розгляду заяви (запиту) ОСОБА_1 від 20.03.2019р. вх. №С-229 та надану відповідь на дану скаргу із доказами направлення на адресу позивача, за наявності докази повідомлення позивача про дату та місце розгляду заяви від 20.03.2019р. вх. №С-229.
11 листопада 2019р. до суду надійшов від Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради лист за вих. №1/34-233 від 05.11.2019р., в якому відповідач заперечив проти заявлених позивачем до суду вимог та зазначив, що 20.03.2019р. ним було отримано звернення ОСОБА_1 (вх. №С-229), за результатами розгляду якого відповідачем встановлено що вирішення даних питань не входить до повноважень Виконкому Тернівської районної у місті ради, у зв`язку з чим відповідне звернення позивача було направлено за належністю до управління охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради, про що додатково повідомлено ОСОБА_1 . З огляду на викладене позивач вважає безпідставними та необґрунтованими твердження позивача щодо порушення його прав та інтересів під час розгляду звернення останнього виконкомом Тернівської районної у місті ради.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 звернувся до «Голови Тернівської районної у місті ради Солода В.М.» із заявою (запитом) (вх. №С-229 від 20.03.2019р.), у прохальній частині заяви (запиту) позивач просив:
«1.подати клопотання Голові Виконкому Криворізької міської ради, а саме просити індивідуальним актом зобов`язати ОСОБА_2 видати безоплатні рецепти на ті самі ліки за наданими в додатках вам рецептів від 16.03.19р. №34, №35, №36, №37, №38, №39, №40 (7 рецептів), якщо відсутні у вас повноваження для належного реагування.
2.подати клопотання Голові Виконкому Криворізької міської ради, а саме просити нормотивно-правовим актом вжити заходи для якості надання медичних послух, забезпечення права інваліда на попередження за можливістю страждань і болю (стаття 3, частина 2 статті 28 Конституції України) для безоплатного відпуску ОСОБА_3 лікарських засобів зазначених у рецептах від 16.02.19р. (9 рецептів).
3.подати клопотання Голові Виконкому Криворізької міської ради, а саме просити вжити заходи до начальника управління здоров`я м.Кривого Рогу ОСОБА_4 , щоб той видав наказ щодо забезпечення особи з інвалідністю ОСОБА_3 , як ОНКО хворої людини, безкоштовними медикаментами для лікувально-профілактичних заходів згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17.08.98р. №1303.
4.подати клопотання Голові Виконкому Криворізької міської ради, а саме просити зобов`язати начальника управління здоров`я м.Кривого Рогу Мурашко К.В. індивідуальним актом визнати, що ліки за наданими в додатках вам рецептів від 16.03.19р. №34, №35, №36, №37, №38, №39, №40 (7 рецептів), призначені ОСОБА_3 не для лікування її організму від ОНКО хвороби і надати по пунктам перелік ліків для амбулаторного лікування її ОНКО хвороби.
5.надати вихідні номери та копії усіх ваших клопотань.
6. подати клопотання Голові Виконкому Криворізької міської ради, а саме просити надати запрошення для мене, з повідомленням про повноваження осіб з приводу розгляду моєї заяви від 20.03.19р.
7.для врегулювання питань видачі безоплатних рецептів на ті самі ліки за наданими в додатках вам рецептів роз`яснити окремим листом розмежування компетенції, визначення порядку взаємодії між вашою установою та управлінням охорони здоров`я м.Кривого Рогу в питанні контролю якості, використання за призначенням коштів медичних установ Тернівського району.
8.подати клопотання начальнику управління охорони здоров`я м.Кривого Рогу ОСОБА_4 для забезпечення протоколу лікування моєї онуки, ОСОБА_5 , ліками Smart Omega Bebi при амбулаторному лікуванні в КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 КМР.
9. подати клопотання начальнику управління охорони здоров`я м.Кривого Рогу ОСОБА_4 для забезпечення протоколу лікування ОСОБА_3 , ліками L-Тироксин 100 Берлін-Хемі при амбулаторному лікуванні в КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 КМР.».
Виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради листом за вих. №С-229 від 25.03.2019р. повідомив ОСОБА_1 , що відповідно до статті 7 Закону України «Про звернення громадян» направив звернення позивача для вирішення питання по суті Управлінню охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради, оскільки відповідно до рішення Криворізької міської ради від 31.03.2016 № 381 "Про обсяг і межі повноважень районних у місті ради та їх виконавчих органів" питання медичного характеру не належать до делегованих повноважень виконкому Тернівської районної у місті ради.
12 серпня 2019р. ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» №393/96-ВР від 02.10.1996р. (далі - Закон №393/96-ВР) - звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.
Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення (частина 2 статті 7 Закону №393/96-ВР).
Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються (частина 3 статті 7 Закону №393/96-ВР).
За приписами ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Статтею 18 Закону №393/96-ВР передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Згідно статті 19 Закону №393/96-ВР - органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Аналіз зазначених норм права, дає підстави зробити висновок, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків, при цьому, таке право кореспондується із обов`язками органів влади здійснити розгляд таких звернень, з урахуванням їх функціональних обов`язків.
Відповідно до статі 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997р. (далі - Закон №280/97-ВР), виконавчі органи рад це органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.
Згідно частини 2 статті 5 Закону №280/97-ВР - у містах з районним поділом за рішенням територіальної громади міста або міської ради відповідно до цього Закону можуть утворюватися районні в місті ради. Районні в містах ради утворюють свої виконавчі органи та обирають голову ради, який одночасно є і головою її виконавчого комітету.
Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами (стаття 10 Закону №280/97-ВР).
Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи (стаття 11 Закону №280/97-ВР).
Відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування (ч. 3 ст. 17 Закону №280/97-ВР).
Відповідно до статті 32 Закону №280/97-ВР, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать:
а) власні (самоврядні) повноваження:
-управління закладами освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення;
-організація медичного обслуговування та харчування у закладах освіти, культури, фізкультури і спорту, оздоровчих закладах, які належать територіальним громадам або передані їм;
б) делеговані повноваження:
-забезпечення відповідно до закону розвитку всіх видів освіти і медичного обслуговування, розвитку і вдосконалення мережі освітніх і лікувальних закладів усіх форм власності, фізичної культури і спорту, визначення потреби та формування замовлень на кадри для цих закладів, укладення договорів на підготовку спеціалістів, організація роботи щодо удосконалення кваліфікації кадрів, залучення роботодавців до надання місць для проходження виробничої практики учнями професійно-технічних навчальних закладів;
-забезпечення відповідно до законодавства пільгових категорій населення лікарськими засобами та виробами медичного призначення.
Згідно частини першої статті 41 Закону №280/97-ВР - питання організації управління районами в містах належать до компетенції міських рад.
Районні у містах ради (у разі їх створення) та їх виконавчі органи відповідно до Конституції та законів України здійснюють управління рухомим і нерухомим майном та іншими об`єктами, що належать до комунальної власності територіальних громад районів у містах, формують, затверджують, виконують відповідні бюджети та контролюють їх виконання, а також здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом, в обсягах і межах, що визначаються міськими радами (частина 2 статті 41 Закону №280/97-ВР).
Обсяг і межі повноважень районних у містах рад та їх виконавчих органів визначаються відповідними міськими радами за узгодженням з районними у містах радами з урахуванням загальноміських інтересів та колективних потреб територіальних громад районів у містах (частина 3 статті 41 Закону №280/97-ВР).
Так, надаючи оцінку доводам позивача згідно обґрунтування позовної заяви, суд виходить із того, що заявою (запитом) за вх. №С-229 від 20.03.2019р. ОСОБА_1 просив голову виконкому Тернівської районної у місті ради, зокрема, подати клопотання Голові виконкому Криворізької міської ради з порушених у заяві питань, зміст яких судом викладено вище.
Виконавчим комітетом Тернівської районної у місті ради відповідна заява (запит) ОСОБА_1. була направлена для вирішення питання по суті Управлінню охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради, про що листом повідомлено позивача.
Суд зазначає, що Закон України «Про місцеве самоврядування» не містить повноважень голови районної у місті ради та виконавчого комітету районної у місті ради на звернення до голові виконкому міської ради із клопотаннями.
Управління закладами охорони здоров`я, які належать територіальним громадам, віднесено до власних (самоврядних) повноважень, а забезпечення відповідно до законодавства пільгових категорій населення лікарськими засобами, віднесено до делегованих повноважень - виконавчих органів міських рад, згідно статті 32 Закону №280/97-ВР.
Таким чином, порушені у заяві (запиті) позивача за вх. №С-229 від 20.03.2019р. питання (в т.ч. щодо забезпечення ліками) не відноситься до компетенції Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, у зв`язку із чим судом не встановлено допущення позивачем протиправної бездіяльності, а отже не передбачає повноважень на прийняття нормативно-правових актів, клопотань та інше.
При цьому, аналіз норм права дає підстави зробити висновок, що засіб юридичного захисту порушеного права повинен бути ефективним та ґрунтуватися на конкретних підставах.
Так, позивач просить зобов`язати відповідача вчинити певні дії, що на його думку є ефективним заходом захисту порушеного права, без наявних на те конкретних підстав, в даному випадку - за відсутності встановленого факту бездіяльності відповідача в ході розгляду заяви від 20.03.2019 року вх. №С-229.
Надаючи оцінку доводам позивача про порушення його прав неповідомленням про розгляд заяви, суд вважає їх необґрунтованими, з наступних підстав.
Статтею 18 Закону №393/96-ВР передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів місцевого самоврядування, має право особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви, бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.
При цьому, стаття 19 Закону №393/96-ВР зобов`язує органи місцевого самоврядування на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.
Оскільки у заяві (запиті) за вх. №С-229 від 10.03.2019р. ОСОБА_1 не повідомив відповідача про бажання взяти участь при її розгляді, відсутні підстави для визнання порушеними вказаних прав позивача.
Таким чином, судом не встановлено порушення прав позивача, на захист яких заявлений позов, у зв`язку з чим суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.
Разом із тим, суд бере до уваги, що за змістом перелічених рішень вимога п.1 ст.6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Таким чином, суд надав оцінку обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та врахував аргументи сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
За вищевказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України - у суду відсутні.
Керуючись ст. ст. 139, 243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко