Справа № 640/14153/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 року м. Київ № 640/14153/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі - відповідач), адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, буд. 16, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови в зарахуванні час догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення 12-річного віку, а саме з 01 червня 2005 року по 31 січня 2008 року та з 01 серпня 2009 року по 25 січня 2010 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з зарахуванням часу догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку, а саме з 01 червня 2005 року по 31 січня 2008 року та з 01 серпня 2009 року по 25 січня 2010 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

23 січня 2019 року позивач звернулась до відповідача з заявою щодо зарахування до стажу періодів догляду за дітьми відповідно до пункту 13 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 15 лютого 2019 року №31116/03 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило позивача про те, що відсутні правові підстави для зарахування періодів по догляду за дитиною з 01 червня 2005 року по 31 січня 2008 року та з 01 серпня 2009 року по 25 січня 2010 року, оскільки згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, сплата внесків за зазначений період не здійснювалась.

З вказаними діями позивач не погоджується з огляду на те, що в матеріалах пенсійної справи позивача, як стверджує остання, наявні усі необхідні документи для зарахування вказаних вище періодів до стажу роботи часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею 12-річного віку, а посилання відповідача на відсутність сплати страхових внесків за вказані періоди є безпідставним, оскільки під час догляду за дитиною особа не працює, відповідно, не сплачує страхові внески.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що 23 січня 2019 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою щодо перерахунку пенсії за стажем відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом донарахування до страхового стажу періоди догляду за дітьми з 01 червня 2005 року по 31 січня 2008 року та з 01 серпня 2009 року по 25 січня 2010 року, як за такими, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи згідно пункту 13 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 15 лютого 2019 року №31116/03 позивача повідомлено про відмову у здійсненні перерахунку, з огляду на те, що відповідно до записів трудової книжки позивача зарахування періоду догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до страхового стажу одному з батьків, можливе за період до 31 грудня 2009 року.

Страховий стаж набутий після 01 січня 2004 року, як вказує представник відповідача, обраховується на умовах статті 24 Закону, відповідно до записів трудової книжки позивач з вересня 2007 року по 31 грудня 2016 року працювала на ТОВ «Плеттак», а тому, за твердженнями представника відповідача, дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві є правомірними, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Не погоджуючись з твердженнями представника відповідача, представник позивача у відповіді на позовну заяву послався на те, що відповідач неправомірно рахує стаж позивача з 01 січня 2004 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а не за даними трудової книжки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, яка евакуйована із зони відчуження у 1986 року, категорія 2, що підтверджується наданою суду копією посвідчення серії НОМЕР_1 (Т.1, арк. 25).

У відповідності до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , позивач 19 червня 2001 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис №900.

Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками яких у свідоцтвах про народження записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

12 грудня 2001 року Держадміністрацією міста Києва ОСОБА_3 видано посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_3 , а 23 грудня 2009 року відповідне посвідчення серії НОМЕР_4 видано ОСОБА_4 .

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 17 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою про призначення пенсії за віком ЧАЕС, до якої останньою було додано у тому числі копію трудової книжки, диплом про навчання, документи про надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС чи потерпілого, посвідчення постраждалого від ЧАЕС, свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про шлюб та свідоцтво про розлучення.

У відповідності до копії протоколу призначення пенсії, позивачу з 21 вересня 2018 року призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також, з матеріалів справи вбачається, що страховий стаж роботи позивача становить 28 років 1 місяць 11 днів, до вказаного страхового стажу не включено періоди з 01 червня 2005 року по 31 січня 2008 року та з 01 серпня 2008 року по 25 січня 2010 року.

23 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою в довільній формі, в якій просила донарахувати до її страхового стажу періоди догляду за дітьми з 01 червня 2005 року по 31 січня 2008 року та з 01 серпня 2009 року по 25 січня 2010 року, як такими, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 30, пункт 13, до якої додала копії відповідних посвідчень.

Листом від 15 лютого 2019 року №31116/03 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило ОСОБА_1 про можливість для зарахування періоду догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до страхового стажу одному з батьків за період до 31 грудня 2003 року.

Також зазначено, що страховий стаж набутий після 01 січня 2004 року обраховується відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з чим відсутні правові підстави для зарахування періоду догляду за дитиною з 01 червня 2005 року по 31 січня 2008 року та з 01 серпня 2009 року по 25 січня 2010 року, оскільки згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, сплата внесків за зазначений період не здійснювалась.

Крім того, як вбачається з наданої суду копії трудової книжки ОСОБА_1 , остання

- з 01 січня 2002 року працювала у відкритому акціонерному товаристві «Акціонерна компанія «Київводоканал» на посаді інженера 2 категорії, з 31 травня 2005 року на підставі наказу №93-к від 20 травня 2005 року звільнена з займаної посади згідно статті 38 КЗпП України за власним бажанням по догляду за дитиною у віці до 14 років;

- з 01 вересня 2007 року, відповідно до записів в трудовій книжці позивача, позивач прийнята на посаду інженера І категорії товариства з обмеженою відповідальністю «Плеттак», наказом від 31 січня 2008 року звільнена з займаної посади;

- з 01 лютого 2008 року ОСОБА_1 прийнята на посаду менеджера на товариство з обмеженою відповідальністю «Плеттак Дистриб`юшн», в подальшому переведена директором товариства та з 31 грудня 2016 року звільнена з посади директора за власним бажанням;

- з 01 січня 2017 року ОСОБА_1 займає посаду генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю «Плеттак Асско».

З індивідуальних даних про застраховану особу, страхові внески за період з 01 червня 2005 року по 31 січня 2008 року та з 01 серпня 2009 року по 25 січня 2010 року не сплачувались.

Вважаючи дії відповідача щодо незарахування до страхового стажу періодів догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської к4атастрофи до досягнення 12-річного віку з 01 червня 2005 року по 31 січня 2008 року та з 01 серпня 2009 року по 25 січня 2010 року, позивач звернулась до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон України від 09.07.2003 року № 1058-IV) визначені принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

У відповідності до частини 1 статті 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Так, у відповідності до пункту 13 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Пунктом 11 Порядку №637 час догляду одного з батьків за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи або довідки про видачу такого посвідчення; заяви особи, яка звернулася за призначенням пенсії, про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; документів про те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.

Як вже було зазначено судом, позивач 23 січня 2019 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою, в якій просила донарахувати до її страхового стажу час догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку за періоди з 01 червня 2005 року по 31 січня 2008 року та з 01 серпня 2009 року по 25 січня 2010 року.

В той же час, суд зауважує, що починаючи з 01 січня 2004 року, час догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку, зараховується до страхового стажу матері при умові, якщо особа доглядає за дитиною перебуває на обліку у відповідному управлінні праці та соціального захисту населення та при умові отримання допомоги по догляду за дитиною.

З 1 січня 2005 року внески за ці періоди сплачуються за рахунок коштів державного бюджету.

При цьому, з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 31 травня 2005 року була звільнена з посади інженера 2 категорії відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» за власним бажанням по догляду за дитиною до досягнення нею 14-річного віку, проте, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивач після звільнення стала на облік у відповідне територіальне Управління праці та соціального захисту населення та у період з 01 червня 2005 року по 01 вересня 2007 року отримувала відповідну соціальну допомогу, з якої мали бути сплачені страхові внески за рахунок держави.

Більш того, суд зауважує, що матеріалами справи підтверджується той факт, що ОСОБА_1 з 01 вересня 2007 року прийнята на посаду інженера І категорії товариства з обмеженою відповідальністю «Плеттак» та починаючи з цього часу її стаж роботи не переривався до теперішнього часу, а тому, згідно вимог чинного законодавства, страхові внески за позивача мало сплачувати товариство, з яким остання перебувала в трудових відносинах.

Також, суд окремо зауважує й на тому, що матеріалами справи спростовуються твердження позивача в тій частині, що нею було надано весь необхідний пакет документів для зарахування до її стажу періодів догляду за дитиною з 01 червня 2005 року по 31 січня 2008 року та з 01 серпня 2009 року по 25 січня 2010 року, зокрема, в матеріалах справи відсутня заява позивача про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», документи про те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював.

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити й про те, що в матеріалах справи також відсутні докази щодо того, що позивач розірвала шлюб з ОСОБА_5 , що,, в свою чергу, також встановлює обов`язок останньої надати вказані вище документи.

Більш того, суд ще раз зауважує, що матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, що позивачем у період її офіційного працевлаштування, зокрема, починаючи з 01 вересня 2007 року сплачувались страхові внески.

Таким чином, судом не встановлено, а позивачем не доведено, що остання надала необхідний пакет документів відповідачу для зарахування часу догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку, а саме, заяву про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», документів про те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, документів, що підтверджують сплату страхових внесків за період з 01 вересня 2007 року по 31 січня 2008 року та з 01 серпня 2009 року по 25 січня 2010 року, також позивачем не надано документів, які б підтверджували, що з 01 червня 2005 року по 01 вересня 2007 року остання перебувала на обліку в територіальному управлінні праці та соціального захисту населення по догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку та отримувала відповідні соціальні виплати, з яких сплачувались страхові внески за рахунок держави, а тому суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог в повному обсязі.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова