Справа № 580/21/20
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

08 січня 2020 року справа № 580/21/20

м. Черкаси

Суддею Черкаського окружного адміністративного суду Трофімовою Л.В. перевірено матеріали адміністративного позову у справі № 580/21/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Черкаській області

про зобов`язання вчинити дії, прийнято ухвалу.

02.01.2020 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області, просить:

- витребувати у відповідача податкові повідомлення-рішення від 08.12.2017 форми «Ф» № 1/50, від 08.12.2017 форми «Ф» № 2/50 та від 06.11.2018 форми «Ф» № 1/50-2017;

- зупинити дію виконавчого листа виданого Черкаським окружним адміністративним судом № 2340/3897/18 у справі № 2340/3897/18 про стягнення із ОСОБА_2 через ГУ ДФС у Черкаській області податкового боргу у сумі 81046,26 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код платежу 18010300) до вирішення адміністративного спору по суті;

- зобов`язати ГУ ДФС у Черкаській області здійснити перерахунок сум податкових зобов`язань ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код платежу 18010300) при прийнятті податкових повідомлень-рішень від 08.12.2017форми «Ф» № 1/50, від 08.12.2017 форми «Ф» № 2/50 та від 06.11.2018 форми «Ф» № 1/50-2017.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. Вивчивши матеріали позовної заяви, варто зазначити, що вона не відповідає вимогам статті 160, статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому повинна бути залишена без руху для усунення недоліків, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Позивач у позовній заяві, що надійшла до суду 02.01.2020 (здано на пошту 27.12.2019) просить зобов`язати ГУ ДФС у Черкаській області здійснити перерахунок сум податкових зобов`язань ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, який є власником об`єктів нежитлової нерухомості (код платежу 18010300) під час прийняття податкових повідомлень-рішень від 08.12.2017 форми «Ф» № 1/50, від 08.12.2017 форми «Ф» № 2/50 та від 06.11.2018 форми «Ф» № 1/50-2017, проте не зазначає поважності причин пропуску строку на звернення до суду.

Відповідно до пунктів 4, 5, 9 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві має бути зазначений зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а у разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, шо кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що викладені у прохальній частині позовні вимоги не відповідають положенням частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України зокрема, вимога: «зупинити дію виконавчого листа виданого Черкаським окружним адміністративним судом № 2340/3897/18 у справі № 2340/3897/18 про стягнення із ОСОБА_2 через ГУ ДФС у Черкаській області податкового боргу у сумі 81046,26 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код платежу 18010300) до вирішення адміністративного спору по суті» не є позовною та належить оформленню у вигляді заяви за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

У прохальній частині позовної заяви позивач просить витребувати у відповідача податкові повідомлення-рішення від 08.12.2017 форми «Ф» № 1/50, від 08.12.2017 форми «Ф» № 2/50 та від 06.11.2018 форми «Ф» № 1/50-2017.

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до частини 2 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Позивачем не зазначено заходів вжитих для отримання податкових повідомлень-рішень від 08.12.2017 форми «Ф» № 1/50, від 08.12.2017 форми «Ф» № 2/50 та від 06.11.2018 форми «Ф» № 1/50-2017

Відповідно до пунктів 4, 5, 9 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві має бути зазначений зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а у разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, що має формулюватися максимально чітко і зрозуміло, а тому, особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко зазначити дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень (його рішення), що порушили її право, та повинна вказати спосіб захисту свого порушеного права.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на звернення до суду передбачає можливість отримати захист порушеного права, обумовлене тим, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. «Порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду, за змістом рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес»: - правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Відповідно до офіційного тлумачення частини 1 статті 55 Конституції України, наданого у рішенні Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп: частину 1 статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб не є абсолютним. Людина має таке право за умови, якщо вважає, що рішення, дія чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб порушують або ущемляють її права і свободи чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може належати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності. Такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтовано пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі Peretyaka and Sheremetyev проти України, 21.12.2010, №45783/05).

Позивачем у позовній заяві не зазначено, яке право позивача порушено з огляду на критерії частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у контексті відсутності відомостей та доказів на їх підтвердження щодо звернення позивача до відповідача із заявою про здійснити перерахунок сум податкових зобов`язань ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код платежу 18010300) під час прийняття податкових повідомлень-рішень від 08.12.2017 форми «Ф» № 1/50, від 08.12.2017 форми «Ф» № 2/50 та від 06.11.2018 форми «Ф» № 1/50-2017.

Суд зазначає, що факт наявності податкового боргу за податковими повідомленнями-рішеннями від 08.12.2017 форми «Ф» № 1/50, від 08.12.2017 форми «Ф» № 2/50 був предметом дослідження у адміністративній справі № 2340/3897/18 за позовом Головного управління ДФС у Черкаській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.04.2019, що набрало законної сили 18.05.2019, адміністративний позов задоволено повністю: стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 у дохід бюджету через Головне управління ДФС у Черкаській області податковий борг в сумі 81046 (вісімдесят одну тисячу сорок шість) грн 26 коп.

Правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 06.11.2018 №1/50-217 була предметом дослідження у адміністративній справі № 580/645/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення від 06.11.2018 №1/50-217. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26.04.2019, що набрало законної сили 26.07.2019, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відповідно до частини 1 статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Правова аксіома «placuit in omnibus rebus praecipue messe iustitiae» розуміється так, що «у всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед вимогливим розумінням права». Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

У рішенні від 15.10.2009 у справі Yuriy Nikolayevich Ivanov проти України, № 40450/04 ЄСПЛ констатував, що право на суд є ілюзорним, якщо національна правова система дозволяє, щоб остаточне, обов`язкове до виконання судове рішення залишилося невиконаним на шкоду будь-якій із сторін. Держава не може виправдовуватися відсутністю засобів невиконання судових рішень, ухвалених проти неї або проти установ чи підприємств, що знаходяться у державній власності або контролюються державою.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, що включає принцип res judicata як прояву поваги до остаточності рішень суду (рішення ЄСПЛ у справах Ponomaryov проти України та Ryabykh проти Російської Федерації). У разі остаточного вирішення спору судами рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення ЄСПЛ у справі Brumarescu проти Румунії від 28.11.1999, № 28342/95).

Суму податкового боргу належного до стягнення з ОСОБА_1 за податковими повідомленнями-рішеннями від 08.12.2017 форми «Ф» № 1/50, від 08.12.2017 форми «Ф» № 2/50 визначено рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 у справі № 2340/3897/18, що набрало законної сили 18.05.2019.

Позивач у обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до постанови Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2019 у справі №10/5026/995/2012 визнано недійсним результати аукціону від 28.05.210 оформленого протоколом №022/а, з відчуження майна за лотом №19/а, а саме; складська будівля, літера Д2, площею 17,7 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 . Зазначеною постановою з володіння позивача з моменту отримання у власність вибула частина нерухомого майна, що була врахована відповідачем під час обрахунку податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код платежу 18010300) під час прийняття податкових повідомлень-рішень від 08.12.2017 форми «Ф» № 1/50, від 08.12.2017 форми «Ф» № 2/50 та від 06.11.2018 форми «Ф» № 1/50-2017.

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами. Відповідно до частини 2 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 362 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до частини 4 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідчені копії, якщо інше не визначено Кодексом адміністративного судочинства України. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (частина 2 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України).

Кодексом адміністративного судочинства України (частини 4, 5 статті 94) передбачено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, що знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Позивачем надано до суду фото/ксерокопії документів, що не засвідчено у встановленому порядку, оскільки відсутня дата засвідчення.

Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суд, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статті 160, статті 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 2, 4, 6-16, 19, 160, 161, 169, 241, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області про зобов`язання вчинити дії, залишити без руху.

Надати позивачеві для усунення вказаних вище недоліків позовної заяви п`ять днів з моменту отримання копії даної ухвали.

Позивачем вказані недоліки можуть бути усунуті шляхом надання:

- нової редакції позовної заяви із зазначенням: позовних вимог, сформованих відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України; поважності причин пропуску строку звернення до суду; причин неможливості надання позивачем доказів, про витребування яких зазначено у тексті позовної заяви; обґрунтування порушеного права позивача з огляду на критерії частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України; обґрунтування обраного способу захисту

- засвідчених у встановленому порядку копій документів, що додані до позовної заяви.

У разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде повернута позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та не оскаржується.

Суддя Л.В. Трофімова