Справа № 460/1938/19
Суддя: Нор У.М.
Дата ухвалення: 2020-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 січня 2020 року м. Рівне №460/1938/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нор У.М. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулася Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області, у якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просить суд визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.03.2019 № Ф-61459-50 У на суму 87348,17 грн та від 03.04.2019 № Ф-61459-50 на суму 86430,11 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку другої групи. 08.01.2019 позивач подала Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік на паперових носіях із вірно нарахованою сумою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 9828,72 грн, що відповідало встановленому законодавством мінімальному місячному внеску в сумі 819,06 грн, який визначено як 22 % мінімальної заробітної плати (3723 грн). Однак у лютому 2019 року на прохання податкового інспектора нею було подано повторно звітність по єдиному внеску за 2018 рік на паперових носіях, проте із помилковим зазначенням сум доходу у графі 3 та графі 4 (зайвий нуль), що відповідно призвело до збільшення числового значення відповідних сум у 10 разів. Зазначає, що щомісячні платежі за єдиним внеском сплачувались нею протягом 2018 року у повному обсязі належним чином, однак помилка у повторно поданому звіті призвела до нарахування суми недоїмки за спірними вимогами про сплату боргу за єдиним внеском. Стверджує, що після виявлення помилки зверталася до контролюючого органу із виправленим Звітом, дані якого відповідають первинно поданому, проте контролюючим органом виправлений Звіт не прийнято. Переконана, що помилкове внаслідок технічної помилки зазначення у Звіті у графі 3 суми доходу та у графі 4 суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, що призвело до завищення у 10 разів суми єдиного внеску, не може слугувати підставою для нарахування недоїмки за єдиним внеском та зобов`язання позивача до сплати спірних сум.

Ухвалою від 19.08.2019 суд відмовив в забезпеченні позову за заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 21.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи 17.09.2019.

Ухвалою суду від 30.08.2019 заяву про збільшення позовних вимог за вх. № 15423/19 від 28.08.2019 повернуто заявнику.

Ухвалою від 30.08.2019 суд відмовив в забезпеченні позову за заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

06.09.2019 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог (а.с.74-75), до якої додано доказ направлення її копії та копій доданих до неї документів відповідачу (а.с.76). Вказана заява прийнята судом.

01.11.2019 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог (а.с.108-109), яку у судовому засіданні 06.11.2019 не прийнято судом до розгляду.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.87-88), у якому зазначив, що позивачем самостійно та у добровільному порядку подано до контролюючого органу Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за формою згідно з додатком 5 за 2018 рік. Покликаючись до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Мінстерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 стверджує, що відповідальним за правильність та достовірність заповнення звіту є страхувальник. При цьому звертає увагу, що вказаним Порядком передбачено подання скасовуючих документів (Звіту за попередній період) після закінчення строку подання Звіту лише у разі виявлення страхувальником помилки у Звіті у реквізитах, крім сум. Стверджує, що сформований Звіт для виправлення помилок за попередні звітні періоди не має містити таблиць 1-4 додатка 4 до цього Порядку, тому внесення змін до сум нарахованої заробітної плати або доходу та у зв`язку з цим до нарахованих сум єдиного внеску за звітний місяць при формуванні і поданні скасовуючих документів не допускається. Окрім того зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, оскільки відповідно до статті 25 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник вправі оскаржити вимогу про сплату боргу за єдиним внеском у судовому порядку протягом десятиденного строку, а положення статті 102 ПК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Ухвалою від 26.09.2019 відкладено судовий розгляд на 15.10.2019, відкладено на 06.11.2019, відкладено на 27.11.2019, ухвалою від 27.11.2019 відкладено на 11.12.2019, відкладено на 08.01.2020.

Ухвалою від 08.01.2020 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію серії В03 № 818933 ОСОБА_1 зареєстрована фізичною особою-підприємцем 15.12.2005 (а.с.9) та перебуває на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку 2 групи з 01.01.2012 (а.с.10).

08.01.2019 позивачем до контролюючого органу подано Звіт за 2018 рік про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за формою додатка № Д5 (річна) до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, де у таблиці 1 додатка 5 зазначено суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини 44676,00 грн та самостійно визначено до сплати суму єдиного внеску в розмірі 9828,72 грн (а.с.11-12).

05.02.2019 позивачем знову подано до контролюючого органу Звіт за 2018 рік про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за формою додатка № Д5 (річна) до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, де у таблиці 1 додатка 5 зазначено суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини 446760,00 грн та самостійно визначено до сплати суму єдиного внеску в розмірі 98287,20 грн (а.с.13-14).

На підставі даних інтегрованої картки платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с.141-142) контролюючим органом винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.03.2019 № Ф-61459-50 У на суму 87348,17 грн. Недоїмка по єдиному внеску за спірною вимогою виникла з урахуванням суми переплати у розмірі 9102,91 грн та з урахуванням сплачених 16.01.2019 918,06 грн та 18.02.2019 918,06 грн (98287,20 грн - 9102,91 грн - 918,06 грн - 918,06 грн) (а.с.77).

03.04.2019 враховуючи сплату 12.03.2019 єдиного внеску у сумі 918,06 грн на підставі даних інтегрованої картки платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с.141-142) контролюючим органом винесено спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-61459-50 на суму 86430,11 (87348,17 - 918,06 грн) (а.с.8).

Листом від 18.04.2019 позивач звернулася до Державної фіскальної служби України, у якому зазначила про подання 08.01.2019 до контролюючого органу Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік з вірно самостійно визначеною сумою єдиного внеску у розмірі 9828,72 грн, та повідомила про помилку у зазначенні суми єдиного внеску у розмірі 98287,20 грн у повторно поданому 05.02.2019 Звіті за 2018 рік внаслідок допущення технічної описки. Просила вважати Звіт від 05.02.2019 не поданим та взяти до уваги Звіт за 2018 рік, поданий 08.01.2019, зазначаючи, що нею щомісячно належним чином сплачувались суми єдиного внеску у визначеному у первинно поданому звіті розмірі (819,06 грн щомісячно) (а.с.133).

Відповіддю від 22.05.2019 № 23633/6/99-99-13-02-0115 ДФС повідомила, що у поданому 05.02.2019 Звіті за 2018 рік позивачем самостійно у таблиці 1 визначено базу нарахування єдиного внеску у сумі 37230,00 грн, дані вказаного Звіту завантажено до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відтак сплата єдиного внеску здійснюється на загальних підставах, тому відсутні підстави для визнання нечинним Звіту за 2018 рік (а.с.134).

Скаргою від 21.06.2019 за № 2 позивач звернулася до Державної фіскальної служби України пояснюючи про допущення помилки у поданому новому Звіті від 05.02.2019 та просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.04.2019 № Ф-61459-50 на суму 86430,11 грн та зняти актуальність Звіту по ЄСВ за 2018 рік від 05.02.2019 (а.с.135-136).

21.06.2019 позивач подала відповідне повідомлення про подання скарги до відповідача (а.с.137).

Рішенням Державної фіскальної служби України від 25.07.2019 № 35458/6/99-99-11-05-02-25 скарга позивача залишена без розгляду (а.с.138).

26.07.2019 позивач подала відповідачу Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік за формою додатка № Д5 (річна) до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з таблицею 1 Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с.16), де зазначено суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини 44676,00 грн та визначено суму єдиного внеску в сумі 9828,72 грн (а.с.139).

Повідомленням про відмову у прийнятті звітності від 06.08.2019 № 9157/10/17-00-50-87-11 відповідач повідомив, що надісланий позивачем та отриманий відповідачем 29.07.2019 Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік вважається неподаним у зв`язку з порушенням вимог нормативно-правових актів, а саме: Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік був поданий до контролюючого органу 05.02.2019 (реєстраційний № 28777) (а.с.139а).

Таким чином, спірні правовідносини у даній справі виникли щодо правомірності нарахування податковим органом недоїмки за єдиним внеском на підставі помилково зазначених позивачем сум єдиного внеску у Звіті за 2018 рік.

Надаючи правової оцінки спірним правовідносинам сторін суд зазначає таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08.07.2010 № 2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі Закон № 2464-VІ).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктами 1 та 4 частини другої статті 6 Закону № 2464-VІ визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний:

своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;

подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Нарахування єдиного внеску, згідно з приписами пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ, для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, здійснюється на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною третьою статті 7 Закону № 2464-VІ передбачено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (частин п`ята статті 8 Закону № 2464-VІ).

Отже, фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, самостійно визначають суми, на які нараховується єдиний внесок.

За правилами, встановленими частиною другою статті 9 Закону № 2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з частиною третьою статті 9 Закону № 2464-VI, обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною восьмою статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Звіт) до Державної фіскальної служби України, її територіальних органів (далі - органи доходів і зборів) визначає Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15.05.2018 № 511) (далі - Порядок № 435).

Пунктом 2 розділу ІІІ Порядку № 435 визначено, що фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом.

Звітним періодом є календарний рік.

Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою №Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми "початкова".

Звіт має містити основні дані про страхувальника та перелік таблиць Звіту. Звіт формується страхувальником або відповідальною особою страхувальника та включає таблиці, наведені у додатках 4-7 до цього Порядку (пункт 2 розділу IV Порядку № 435).

Відповідно до пунктів 1 та 2 розділу V Порядку № 435 у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за основним місцем обліку.

Чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених цим Порядком, який пройшов всі контролі при завантаженні до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб.

У разі виявлення страхувальником у Звіті після закінчення строку подання такого Звіту помилки в реквізитах (крім сум), що стосується страхувальника або застрахованої особи, подаються скасовуючі документи, тобто страхувальник повинен сформувати та подати Звіт за попередній період, який містить перелік таблиць Звіту, відповідну таблицю із зазначенням типу форми "скасовуюча" з відомостями, які були помилкові, на одну або декількох застрахованих осіб та відповідну таблицю із зазначенням типу форми "початкова" із зазначеними правильними відомостями на одну або декількох застрахованих осіб, при цьому таблиця 6 додатка 4 до цього Порядку має містити дані щодо кожної застрахованої особи окремо.

Звіт, сформований для виправлення помилок за попередні звітні періоди, не має містити таблиць 1-4 додатка 4 до цього Порядку. При цьому внесення змін до сум нарахованої заробітної плати або доходу та у зв`язку з цим до нарахованих сум єдиного внеску за звітний місяць при формуванні і поданні скасовуючих документів не допускається.

Якщо потрібно повністю скасувати відомості, зазначені в таблицях 5, 7 додатка 4 до цього Порядку, подаються тільки скасовуючі документи щодо виявлених недостовірних відомостей про застраховану особу.

Тобто, Порядком № 435 не передбачено повторне подання Звіту за один і той же період після сплину граничного терміну подання Звіту, а також самостійне виправлення помилок поданого до контролюючого органу Звіту в частині нарахованої суми єдиного внеску після закінчення строку подання такого Звіту.

Відповідно до пункту 2 розділу 6 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 499), у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Тобто, підставою для формування та направлення платнику єдиного внеску вимоги є факт не нарахування та/або не сплати єдиного внеску у строки, встановлені Законом № 2464-VI.

Водночас позивачем на підтвердження сплати єдиного соціального внеску за 2018 рік було надано копії квитанцій за період 2018 року: від 12.01.2018, 15.02.2018, 15.03.2018, 19.04.2018, 16.05.2018, 15.06.2018, 17.07.2018, 17.08.2018, 18.09.2018, 16.10.2018, 16.11.2018 та 17.12.2018, які підтверджують сплату єдиного внеску (а.с.20-27).

Приймаючи оскаржувані вимоги відповідач виходив з того, що відомості зазначені позивачем у Звіті за 2018 рік про суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок, та суму нарахованого єдиного внеску, поданому 05.02.2019, є достовірними, а тому сплаті підлягає сума єдиного внеску, яка в ньому зазначена у встановлені законом строки.

Суд звертає увагу відповідача на те, що помилкове відображення ФОП ОСОБА_1 у поданому повторно Звіті за 2018 рік через некоректне заповнення у таблиці 1 бази, з якої нараховується єдиний соціальний внесок (при зазначенні суми проставленні зайвого 0 перед комою у числі), що в свою чергу призвело до помилкового визначення у цьому звіті сум єдиного внеску у більшому розмірі, ніж підлягало до сплати, не може бути підставою для формування вимоги про недоїмку, оскільки єдиний внесок за 2018 рік сплачено позивачем у повному обсязі. Тобто відсутній факт несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску позивача, що, в свою чергу виключає настання для нього відповідальності, передбаченої Законом № 2464-VI та необхідності формування вимоги з недоїмки за єдиним соціальним внеском.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем було повідомлено відповідача про допущену помилку у повторно поданому 05.02.2019 Звіті за 2018 рік та вживалися заходи щодо виправлення вказаної помилки.

Однак, вказані обставини відповідачем при формуванні та надісланні спірних вимог по сплату боргу відповідачем залишені поза увагою.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивач зобов`язаний сплатити самостійно нараховану суму єдиного внеску незважаючи на помилковість подання ним такої звітності, оскільки відсутність норми закону, яка врегульовує внесення виправлень до Звіту про суми нарахованого єдиного внеску або його відкликання платником не може спричиняти понесення ним невиправданих матеріальних втрат.

За результатом аналізу встановлених фактичних обставин справи суд зазначає, що дії відповідача, а саме прийняття спірних вимог про сплату недоїмки, дають підстави визнати, що такі направлені на примусове в подальшому стягнення єдиного соціального внеску у завищених розмірах, що суперечить вищенаведеним приписам Закону № 2464-VI та є порушенням прав позивача.

Враховуючи, що чинним законодавством України не передбачено можливості платником єдиного соціального внеску здійснити виправлення помилки у Звіті щодо сум нарахованого єдиного внеску після закінчення звітного періоду та зважаючи на те, що єдиною підставою для нарахування позивачу заборгованості по єдиному внеску слугувала допущена позивачем помилка у відображенні у Звіті за формою Д5 за 2018 рік у таблиці 1 суми доходу, на який нараховується єдиний внесок та, відповідно, суми єдиного внеску (числове значення містить зайвий "0"), але фактично позивачем сплачено суми єдиного внеску за звітний період у повному обсязі, суд дійшов висновку про безпідставність за встановлених обставин справи визначення позивачу суми недоїмки за єдиним внеском за спірними вимогами.

Суд бере до уваги, що відповідно до пункту 14 Розділу ІV Порядку № 435 фізичні особи-підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та члени фермерських господарств, яким за результатами проведеної перевірки збільшено або зменшено зобов`язання, формують і подають до органів доходів і зборів Звіт згідно з таблицею 3 додатка 6 до цього Порядку протягом одного календарного місяця після здійснення відповідних розрахунків.

Звіт згідно з таблицею 3 додатка 6 до цього Порядку формується і подається до органів доходів і зборів виключно на підставі акта документальної перевірки страхувальника (обов`язковим є зазначення номера і дати акта) і містить суми, на які збільшено або зменшено зобов`язання (у такому разі допускається внесення від`ємного значення).

Суд з`ясував, що 21.10.2019 позивачем направлялась до контролюючого органу заяву щодо проведення перевірки нарахування єдиного внеску на підставі Розділу ІV Порядку № 435 (а.с.115-117), у якій вкотре зазначено про допущення технічної помилки у поданому 05.02.2019 Звіті за 2018 рік (проставлення нуля перед комою у графах 3, 4 та 6).

Таким чином, органом доходів після отримання звернення платника податків щодо допущеної помилки у звіті з єдиного внеску, мало б бути проведено звірку щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, після чого платник міг подати Звіт згідно з таблицею 3 додатка 6 до Порядку, однак, як свідчать обставини справи, заява позивача залишена без виконання.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За сукупністю наведених обставин суд доходить висновку, що спірні вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.03.2019 № Ф-61459-50 У та від 03.04.2019 № Ф-61459-50 не відповідають встановленим у частині другій статті 2 КАС України критеріями правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, порушують права та законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом скасування оспорюваних вимог.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом слід зазначити таке.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дія Закону № 2464-VI поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 цього Закону).

Згідно з абзацами 4, 5, 6 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (абзац 8 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI).

Відповідно до абзацу 9 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Пунктом 1.3 статті 1 ПК України визначено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Зазначене свідчить про те, що положення ПК України не поширюються на відносини щодо порядку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як і відповідальність за порушення такого порядку.

Таким чином суд зазначає, що при оскарженні рішення податкового органу, прийнятого в межах Закону № 2464-VI, строк звернення до адміністративного суду визначений приписами пункту 56.18 статті 56, статті 102 ПК України не застосовується, на що також вказував Верховний Суд в постановах від 31.01.2019 у справі № 802/983/18-а, від 17.07.2019 у справі № 0740/1050/18 та від 08.08.2019 у справі № 480/106/19.

Отже, правове регулювання, наведене у абзаці 9 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI, свідчить, що навіть у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги), у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску ще і в суді. Таке право має бути реалізоване протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДФС України платнику ЄСВ.

Визначаючись щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом суд враховує, що згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як встановлено судом, рішенням Державної фіскальної служби України від 25.07.2019 № 35458/6/99-99-11-05-02-25 скарга позивача від 21.06.2019 за № 2 залишена без розгляду (а.с.138).

При цьому, для висновку, що особа скористалась процедурою адміністративного оскарження вимоги та дотрималась строку звернення до суду, слід дослідити як саму скаргу, так і надану податковим органом відповідь із з`ясуванням дати отримання останньої платником ЄСВ.

Водночас, в порушення процесуального обов`язку доказування відповідачем не надано суду жодних доказів щодо вручення відповідного рішення органу ДФС України позивачу.

В той же час, позивач звернулась до суду з даним позовом 16.08.2019.

Відтак, суд вважає за необхідне врахувати, що Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 р.).

З Рішення Європейського Суду з прав людини по справі "Іліан проти Туреччини" слідує, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

Водночас Рішенні у справі "Белле проти Франції" від 4 грудня 1995 року Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як встановлено судом ФОП ОСОБА_1 було подано 05.02.2019 повторно Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік до податкового органу із помилково зазначеною сумою єдиного внеску, а можливості скасування, анулювання, подання виправленого звіту ані Закон № 2464-VI, ані Порядок № 435, ані Інструкція № 499 не передбачають, що у такий спосіб призвело до порушення, звуження прав позивача та покладення надмірного фінансового тягара у вигляді безпідставно нарахованої суми недоїмки за єдиним внеском.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

У справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53) Європейський суд з прав людини висловив позицію, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом", тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Суд зазначає, що один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не виконав процесуального обов`язку доказування та не довів належними засобами доказування правомірності оскаржуваних вимог про сплату боргу (недоїмки) від 11.03.2019 № Ф-61459-50 У та від 03.04.2019 № Ф-61459-50. Натомість позовні вимоги відповідають обставинам справи, ґрунтуються на вимогах закону та підтверджені належними й допустимими доказами.

Відтак, позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.3) суд присуджує на користь позивача відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Рівненській області (вул. Відінська,12, м. Рівне, 33023, ) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 11.03.2019 № Ф-61459-50 У.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 03.04.2019 № Ф-61459-50.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 11 січня 2020 року.

Суддя Нор У.М.