Справа № 420/21/20
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/21/20
УХВАЛА

08 січня 2020 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стефанов С.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Куяльницької сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Кушнерової Римми Вячеславівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запису про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Куяльницької сільської ради, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Кушнерової Римми Вячеславівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45643341 від 21.02.2019 року;

- визнати протиправним та скасувати запис про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень: номер запису про право власності: 30413289 від 19.02.2019 року державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнерової Римми Вячеславівни, Куяльницької сільської ради Подільського району, Одеської області, (, адреса: 66350, Одеська область, Подільський район, село Куяльник, вул.Куяльницька, 26 А);

- визнати протиправним та скасувати запис про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень: запис державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнерової Римми Вячеславівни, Куяльницької сільської ради Подільського району, Одеської області, (, адреса: 66350, Одеська область, Подільський район, село Куяльник, вул.Куяльницька, 26 А): про реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 103: магазин у житловому будинку,загальною площею: 39.8 кв.м. за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вулиця Маяковського, будинок 11-б;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2 522,40 грн.

Відповідно до п.п.3, 5, 6 ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя, дослідивши матеріали адміністративного позову та додані до нього документи вважає, що у відкритті провадження слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

У розумінні цієї ж статті адміністративним судом є суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ, а адміністративним судочинством визнається діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.

В свою чергу, за приписами частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею ж 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, окрім іншого, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Так, за змістом ч.1 ст.19 Цивільно-процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

В позовній заяві позивач посилається на те, що 07 листопада 2019 року позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності, з розміром частки 8/100 на домоволодіння з реєстраційним номером 03, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що предметом спірних правовідносин є протиправність рішення державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Куяльницької сільської ради Одеської області Кушнерової Римми Вячеславівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 45643341 від 21.02.2019 року, скасування записів про державну реєстрацію про право власності №30413289 від 19.02.2019 року та скасування записів про державну реєстрацію об`єкта нерухомого майна №103, магазин у житловому будинку, загальною площею 39,8 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_4 .

З обставин викладених в позовній заяві випливає, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою позивача зі спірним рішенням та записами державного реєстратора, які, на його думку, не відповідають вимогам законодавства, оскільки державним реєстратором Кушнеровою Р.В. самоправно, без перевірки наданих документів та державного реєстру виділено в окрему юридичну адресу нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_4 , та зареєстровано право власності з іншим номером: 30413289 та з іншим реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 103, магазин у житловому будинку, загальною площею 39,8 кв.м. Позивач зазначає, що договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду, а також письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на таке майно - відсутні і не надавались для державної реєстрації.

З матеріалів справи також вбачається, що підставою внесення спірного запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45643341 від 21.02.2019 року з формою власності: приватна, розмір частки: 1/1, власник: ОСОБА_2 .

Аналіз зазначених фактичних обставин справи дає підстави вважати, що оскаржуваним рішенням державного реєстратора передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема набуття третьою особою - ОСОБА_2 права власності на частку домоволодіння житловою площею 90,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд також враховує правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02.10.2019 року (справа №807/137/18), де остання, з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відступила від висновків, викладених у постановах від 04.04.2018 у справах №817/567/16 та №826/9928/15, від 10.04.2018 у справі №808/8972/15, від 16.05.2018 у справі №826/4460/17, від 23.05.2018 у справі №815/4618/16, від 05.06.2018 у справі №04/20728/14, від 12.06.2018 у справі №823/378/16, від 13.06.2018 у справах №820/2675/17 та №803/1125/17 щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У вказаному рішенні Велика Палата Верховного Суду вказала, що такий критерій визначення юрисдикції спору як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на нерухоме майно не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою. Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів. Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Беручи до уваги наведене, ураховуючи суть спірних правовідносин, їх правову природу й склад учасників, суд вважає, що даний спір не є публічно-правовим, а відтак не належить до юрисдикції адміністративного суду, й це виключає розгляд даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року по справі № 120/891/19-а.

Враховуючи викладене, даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та має розглядатися згідно правил підсудності, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Куяльницької сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Кушнерової Римми Вячеславівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запису про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.170, ст.256 КАС України, суддя,-

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Куяльницької сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Кушнерової Римми Вячеславівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запису про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - відмовити.

Роз`яснити позивачу про право на звернення до суду в порядку цивільно-процесуального законодавства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя С.О. Стефанов