Справа № 640/9683/19
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 року м. Київ № 640/9683/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки)
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019 №266746-17.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на протиправність та безпідставність сформованої відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019 №Ф-266746-17, якою ОСОБА_1 визначено недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 21 734,90 грн. ОСОБА_1 стверджує, що вона припинила здійснювати незалежну професійну діяльність (діяльність арбітражного керуючого), оскільки відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 01.02.2016 №275/5 видане їй свідоцтво на провадження відповідної діяльності було анульоване за її заявою, та як наслідок не отримувала доходу від такої діяльності. Крім того, 17.01.2017 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 . З огляду на наведене позивачка вважає, що вона не підпадає під категорію платників єдиного соціального внеску.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2019 відкрито провадження у справі №640/9683/19 за вказаним позовом та дану справу призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, де відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення відповідач мотивував тим, що відповідно до чинного законодавства України особи, які провадять незалежну професійну діяльність мають нараховувати єдиний соціальний внесок за себе: в 2017 році - у розмірі не меншому ніж 704 грн. на місяць, у 2018 році - у розмірі не меншому ніж 819 грн. на місяць, незалежно від того чи отримували такі особи доходи від такої діяльності протягом року (чи окремих місяців року). Згідно даних ІТС «Податковий блок» ОСОБА_1 з 24.04.2013 перебуває на обліку в Державній податкові інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність. Станом на 24.06.2019 інформація про подання ОСОБА_1 заяв щодо зняття її з обліку в органі ДФС та про зняття з обліку як платника єдиного соціального внеску (за формами №8-ОПП, №7-ЄСВ) - відсутня. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не було знято з податкового обліку, в інтегрованій картці платника єдиного соціального внеску позивачу в автоматичному режимі нараховані до сплати суми внеску.

Розглянувши подані представниками сторін документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

31.03.2009 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис №0011130 про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ). А 01.04.2009 фізичну особу-підприємця, арбітражного керуючого ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) взято на облік в органах державної податкової служби як платника податків.

Наведені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 №015999 та довідки про взяття на облік платника податків форми №4-ОПП (вих. №43/26-56-18-05-26 від 18.03.2014).

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 01.02.2016 №275/5 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданих ОСОБА_1 та ОСОБА_4 » вирішено анулювати видане попередньо позивачці свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №569 від 11.03.2014 на підставі її письмової заяви.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань 17.01.2017 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , про що до Єдиного державного реєстру внесений запис №2011130.

Між тим, за даними витягу з інтегрованої картки платника - фізичної особи ОСОБА_1 (код класифікації доходів бюджету « 71040000» - для фізичних осіб-підприємців, в т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) станом на 19.04.2019 за позивачкою обліковувалася недоїмка по сплаті єдиного соціального внеску на загальну суму 21 732,90 грн.

Як пояснив представник відповідача у тексті відзиву на позовну заяву, така сума єдиного соціального внеску була нарахована ОСОБА_1 контролюючим органом в автоматичному режимі, в т.ч.: за 2017 рік - всього у сумі 8 448 грн., за 2018 рік - всього у сумі 9 828,72 грн., за 1-ий квартал 2019 року - у сумі 2 757,18 грн.

08.05.2019 ГУ ДФС у м. Києві сформувало та надіслало на адресу ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-266756-17, відповідно до якої станом на 30.04.2019 за позивачкою обліковується заборгованість (недоїмка) зі сплати єдиного внеску у сумі 21 734,90 грн.

Вважаючи вказану вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною та такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 , звернулася із цим позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ (надалі - Закон №2464-VІ).

Відповідно до п. п. 2, 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VІ, «єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а «недоїмка» - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Абзацом другим п. 2 ч. 1 цієї ж статті Закону (у редакції Закону України «Проект Закону про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, що набрав чинності з 1 січня 2017 року, та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII, що набрав чинність з 10.10.2017) встановлено, що у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VІ, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Нормами ст. 9 Закону №2464-VІ визначено наступний порядок обчислення і сплати єдиного внеску. Так, за змістом норм ч. 3 і 4 ст. 9 зазначеного Закону обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (ч. 7 ст. 9 Закону №2464-VІ).

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VІ платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

В силу норм ч. 12 ст. 9, ч. 2 - 4 ст. 25 Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

У випадку несплати платником єдиного внеску відповідних сум страхових внесків орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Така сума недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Поряд з цим, п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Тлумачення терміну «незалежна професійна діяльність» наведено у пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України як участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Аналізуючи зміст процитованої вище норми п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI Верховний Суд (постанова від 05.11.2018 у справі №820/1538/17) під час розгляду судової справи за позовом фізичної особи, незалежна професійна діяльність (адвокатська діяльність) була тимчасово зупинена, дійшов висновку про наступне: необхідними умовами для сплати особою, віднесеної згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ до платників єдиного внеску, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

Зі змісту відзиву на позовну заяву вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в органі ДФС як платник єдиного внеску згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ (тобто, як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, а саме - діяльність арбітражного керуючого).

У період виникнення спірних правовідносин питання зайняття діяльністю арбітражного керуючого були врегульовані Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 №2343-XII (далі - Закон №2343-XII), що втратив чинність 21.10.2019. Так, в розумінні ч. 1 ст. 1 Закону №2343-XII арбітражним керуючим є фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

За змістом ст. 103 Закону №2343-XII фізичні особи отримують право на здійснення діяльності арбітражного керуючого за умов складання кваліфікаційного іспиту та отримання від державного органу з питань банкрутства свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), після складання такого іспиту за рекомендацією кваліфікаційної комісії.

Відповідно до ст. 112 цього ж Закону однією з підстав для припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) є його письмова заява. У разі припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) він виключається з Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України, а його свідоцтво анулюється.

Згідно п. 16 Порядку видачі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.01.2013 №93/5, у разі припинення діяльності арбітражного керуючого на підставі його письмової заяви про припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку та з інших підстав, передбачених статтею 112 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», структурний підрозділ готує висновок про наявність підстави для анулювання свідоцтва та проект наказу Мін`юсту України про анулювання такого свідоцтва. Висновок підписує керівник структурного підрозділу або особа, яка виконує його обов`язки.

Наказ Мін`юсту України про анулювання свідоцтва підписує Міністр юстиції України або особа, яка виконує його обов`язки.

Копія наказу Мін`юсту України про анулювання свідоцтва надсилається особі, діяльність арбітражного керуючого якої припинено, із супровідним листом за підписом керівника структурного підрозділу або особи, яка виконує його обов`язки, у триденний строк з дня видання наказу Мін`юсту України про анулювання свідоцтва.

Наказ Мін`юсту України про анулювання свідоцтва розміщується не пізніше наступного робочого дня з дня видачі цього наказу Мін`юсту України на офіційному веб-сайті Мін`юсту України в розділі «Видача свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора)" підрубрики «Банкрутство» рубрики «НАПРЯМКИ ДІЯЛЬНОСТІ».

Анульоване свідоцтво підлягає поверненню до Мін`юсту України.

Виходячи зі змісту наведених вище положень Закону №2343-XII та Порядку можна стверджувати, що у випадку анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) особа не має права здійснювати діяльність арбітражного керуючого.

У матеріалах справи наявні документальні докази анулювання Міністерством юстиції України відповідно до наказу від 01.02.2016 №275/5 попередньо виданого ОСОБА_1 свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора). Також в Єдиному реєстрі арбітражних керуючих (доступ до якого наданий на офіційному сайті Міністерства юстиції України за наступним посиланням: https://ak.minjust.gov.ua/) наявні відомості про недійсність відповідного свідоцтва, виданого Петик Т.А.

Відповідно до актуальних даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань суд встановив, що 17.01.2017 до Єдиного державного реєстру був внесений запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

В тексті своєї позовної заяви позивачка повідомила, а відповідач не спростував жодними документальними доказами, що після анулювання 01.02.2016 свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1 не отримувала доходів від незалежної професійної діяльності (діяльності арбітражного керуючого).

Також в ході судового розгляду справи відповідач (суб`єкт владних повноважень) не повідомив та не довів суду обставини здійснення ОСОБА_1 упродовж періоду з січня 2017 року по кінець 1-го кварталу 2019 року іншого виду незалежної професійної діяльності (тобто, іншої ніж діяльність арбітражного керуючого) та/або отримання нею доходів від здійснення такої іншої незалежної професійної діяльності.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні документальні докази здійснення позивачкою у вказаний період незалежної професійної діяльності та отримання нею доходів від такої діяльності, що відповідно свідчить про відсутність у позивача обов`язку сплати єдиного соціального внеску як особою в розумінні п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI . У зв`язку з цим суд дійшов висновку про протиправність сформованої ГУ ДФС у м. Києві на адресу ОСОБА_1 вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019 №Ф-266746-17.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Наявною у матеріалах справи квитанцією від 24.05.2019 №129 підтверджено, що ОСОБА_1 під час звернення до суду з вказаними позовом сплатила судовий збір у сумі 768,40 грн. Відтак, суд вказує про присудження на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у зазначеній сумі коштів за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 12, 72 - 77, 90, 241-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: 04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019 №Ф-266746-17.

Присудити здійснені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: 04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок