Справа № 540/2390/19
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2020-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2390/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про зобов`язання видати довідку про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі відповідач, ГУ ДФС у Донецькій області, Управління), в якому просить:

- визнати бездіяльність, а саме: не видання заступником начальника - начальником управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО ГУ ДФС у Донецькій області довідки про безпосередню участь особи - ОСОБА_1 в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України за формою згідно з додатком 1 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 та не подання її разом з документи передбаченими п. 4 даного Порядку на розгляд Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, протиправною;

- зобов`язати ГУ ДФС у Донецькій області (або правонаступника Головного управління ДПС у Донецькій області у разі його ліквідації (реорганізації)) видати довідку про безпосередню участь особи - ОСОБА_1 в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України за формою згідно з додатком 1 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 та подати її разом з документами передбаченими п. 4 даного Порядку на розгляд Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України;

- стягнути з ГУ ДФС у Донецькій області (або з правонаступника Головного управління ДФС у Донецькій області у разі його ліквідації (реорганізації)) на користь позивача суму коштів у розмірі 20000 (двадцять) тисяч гривень за завдану моральну шкоду;

- стягнути з ГУ ДФС у Донецькій області (або з правонаступника Головного управління ДПС у Донецькій області у разі його ліквідації (реорганізації)) на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу - суму коштів у розмірі 11228 (одинадцять тисяч двісті двадцять вісім гривень).

Позовні вимоги мотивує тим, що з березня 2011 року працює в органах податкової міліції на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління Головного управління ДФС у Херсонській області, а з жовтня 2017 року у встановленому законодавством порядку був відряджений до зони проведення АТО на території Донецької та Луганської областей для безпосередньої участі в її проведенні та виконання завдань, що покладені на підрозділи ДФС і призначений на посаду старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ другого відділу управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон антитерористичної операції ГУ ДФС у Донецькій області.

Зокрема, згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 27.10.2017р. №0127 позивач вважався залученим до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та відрядженим в район її проведення з підпорядкуванням керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією на території Донецької та Луганської областей з 19.10.2017р. З 30.04.2018р. позивача виведено зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення.

Тому позивач вважає, що оскільки він у період з 19.10.2017р. по 30.04.2018р. брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення в Донецькій та Луганській областях, то відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" йому має бути наданий статус учасника бойових дій.

Однак усупереч приписам Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. №413 «Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення» відповідач не склав та не направив до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України довідку про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України разом із документами, необхідними для надання йому статусу учасника бойових дій.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу складення та направлення до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України згаданих довідки та документів, але останній цього не зробив, надсилаючи позивачу листів, в яких посилався на необхідність надання самим позивачем певних документів для складення довідки.

Крім того, позивач самостійно звернувся до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України з метою отримання статусу учасника бойових дій, однак подані ним документи неодноразово повертались з посиланням, що йому необхідно надати довідку, яку має скласти відповідач.

Посилаючись на викладене, позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, оскільки протягом місяця з дня припинення участі позивача у антитерористичній операції ним не було виконано свого обов`язку скласти на надіслати до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України довідку про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції.

Також позивач вказує, що такою бездіяльністю відповідач завдав йому моральної шкоди, яку він оцінює у 20000,00 грн. Позивач посилається на те, що через порушення його прав як особи, яка брала безпосередню участь в антитерористичній операції, у нього були порушені нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушено стосунки з оточуючими та близькими йому людьми. Позивач взагалі не має бажання спілкуватись з колегами, друзями, у колі сім`ї, у нього з`явилось безсоння, зник апетит, на роботі не може сконцентрувати свою увагу, постійно думає про ситуацію, що склалась, він постійно думає, чи отримає довідку. Позивач душевно страждає, оскільки не має змоги отримати всі передбачені законодавством пільги для учасників бойових дій, в тому числі й пільги щодо сплати за комунальні послуги. Ці душевні страждання підсилюються, коли позивач бачить, як його дружина і батьки сильно хвилюються з приводу того, що його не визнають учасником бойових дій внаслідок незаконної бездіяльності відповідача. Позивачу нестерпно бачити все це і розуміти, що морально страждає також і його сім`я.

Ухвалою від 15.11.2019р. відкрито провадження у справі, вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та зобов`язано відповідача надати докази.

Ухвалою від 26.11.2019р. відмовлено у задоволенні клопотання позивача про виклик свідків, позаяк предметом спору не є установлення факту безпосередньої участі позивача у проведенні антитерористичної операції.

Відповідачем 13.12.2019р. подано відзив на позовну заяву, за змістом якого ГУ ДФС у Донецькій області позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні. Вказує, що до звернення позивача до суду відповідач склав та направив 29.10.2019р. на адресу Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України довідку про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції. Також зазначає, що тривалість процесу складання довідки обумовлена відсутністю у розпорядженні ГУ ДФС у Донецькій області окремих документів, на підставі яких і мала згадана довідка складатись, про що позивача неодноразово повідомлялось при поверненні йому поданих документів для доопрацювання. Щодо стягнення моральної шкоди відповідач також повідомляє про те, що на його думку, наведені позивачем як обґрунтування завданої моральної шкоди душевні хвилювання, страждання не стосуються оскарженої бездіяльності ГУ ДФС у Донецькій області, а пов`язані з тим, що позивач є обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000132 як підозрюваний у вчиненні корупційного правопорушення.

Позивачем 21.12.2019р. подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що не згоден та не визнає жодного з доводів відповідача та вважає, що той не довів правомірності своєї бездіяльності. Вказує, що відповідач не надав доказів направлення на адресу Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України довідки про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції, а також документів, визначених пунктом 4 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. №413 «Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення». Щодо посилань відповідача про відсутність у нього всіх документів, на підставі яких мала бути видана довідка позивач стверджує, що в силу законодавства ці документи повинні бути у відповідача, крім того, позивач неодноразово їх подавав відповідачу саме для складання довідки. Також позивач спростовує твердження відповідача про те, що його моральні переживання і душевні страждання пов`язані з кримінальною справою щодо нього.

Разом із відповіддю на відзив позивачем також подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні та долучено докази на підтвердження надання професійної правничої допомоги адвокатом на суму 10428,00 грн.

Ухвалою від 24.12.2019р. відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) позивача.

Згідно із положеннями п.10 ч.1 ст.4, ст.12, ч.5 ст.262 КАС України розгляд справи проведено у письмовому провадженні без виклику сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази та наведені учасниками справи у заявах по суті доводи, проаналізувавши чинне законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , як капітан податкової міліції, старший оперуповноважений з особливо важливих справ відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління Головного управління ДФС у Херсонській області, був відряджений до зони проведення АТО на території Донецької та Луганської областей для безпосередньої участі в її проведенні та виконання завдань, що покладені на підрозділи ДФС і призначений на посаду старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ другого відділу управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО ГУ ДФС у Донецькій області (наказ ГУ ДФС в Херсонській області від 17.10.2017р. №304-к, наказ ДФС України від 18.10.2017р. №АТО 96-ос/ДСК).

Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 27.10.2017р. №0127 позивач вважався залученим до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та відрядженим в район її проведення з підпорядкуванням керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією на території Донецької та Луганської областей з 19.10.2017р.

Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 31.10.2017р. №309дск (з урахуванням внесених наказом від 15.01.2018р. №15дск змін) з 19.10.2017р. вважався таким, що прибув до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань капітан податкової міліції ОСОБА_1 , старший оперуповноважений з особливо важливих справ другого відділу управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО ГУ ДФС у Донецькій області.

Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 30.04.2018р. №120дск вирішено вважати позивача таким, що вибув з 30.04.2018р. зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення.

Наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 21.05.2018р. №094 вирішено вважати припиненим з 30.04.2018р. залучення позивача до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та виведено його з підпорядкуванням керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією на території Донецької та Луганської областей.

Отже, позивач у період з 19.10.2017р. по 29.04.2018р. вважався таким, що був залучений до складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач 26.02.2019р. звернувся до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України для вирішення питання щодо надання статусу учасника бойових дій.

Листом від 26.03.2019р. №2323/Б/99-99-04-04-01-14 Державна фіскальна служба України за підписом директора Департаменту кадрової політики та роботи з персоналом, заступника голови Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України ОСОБА_2 повернула подані позивачем матеріали для доопрацювання з тих підстав, що ним не було подано витягів з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про залучення та припинення залучення до проведення Антитерористичної операції, а також довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

У подальшому між позивачем, його представником - адвокатом Бех Н.В. та ГУ ДФС у Донецькій області, а також Державною фіскальною службою України відбулось тривале листування з приводу видачі та направлення до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України довідки про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Уважаючи, що відповідач протиправно не вчиняє дії зі складання і направлення до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України довідки про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.

Також судом установлено, що відповідачем листом від 23.09.2019р. №5921/8/05-99-41-18 подано до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України довідку про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Комісія виявила недоліки в оформленні довідки, тому повернула її до ГУ ДФС у Донецькій області листом від 21.10.2019р. №30027/7/99-99-04-04-01-17.

У той же час разом із зверненням позивача від 10.10.2019р. до Комісії надійшли інші документи, необхідні для вирішення питання про надання статусу учасника бойових дій, про що свідчить відповідь Державної фіскальної служби України за підписом директора Департаменту кадрової політики та роботи з персоналом, заступника голови Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України ОСОБА_2 від 22.10.2019р. №43286/6/99-99-04-04-01-15.

ГУ ДФС у Донецькій області склала на ім`я позивача довідку про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 29.10.2019р. №1894/05-99-41 та надіслала її листом від 29.10.2019р. №6029/8/05-99-41-18 до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України.

З урахуванням викладених обставин суд при вирішенні цього спору виходить з таких приписів законодавства.

За визначенням статті 5 Закону України від 22.10.1993р. № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

В свою чергу, за змістом пункту 19 статті 6 вказаного Закону учасниками бойових дій визнаються, зокрема, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України. Райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації визначаються відповідно до Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях". Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.

На виконання названої вище норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" Кабінет Міністрів України постановою від 20 серпня 2014 р. №413затвердив Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення (далі Порядок №413).

Цей Порядок згідно з його пунктом 1 визначає процедуру надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, та категорії таких осіб.

Пунктом 2 Порядку №413 встановлено, що статус учасника бойових дій надається, зокрема, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Згідно з пунктом 2-1 Порядку №413 статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Пунктом 4 Порядку №413 визначені документи, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій та підтверджують безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення.

Такими документами, зокрема, є для осіб, які брали участь в антитерористичній операції, - витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Пунктами 6 і 8 Порядку №413 установлено, що для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, які брали участь в антитерористичній операції, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. У разі коли місце постійної дислокації військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації розташоване безпосередньо в районі проведення антитерористичної операції, документи командирами (начальниками) або іншими керівниками підприємств, установ та організацій подаються на розгляд комісії не раніше ніж через 30 календарних днів після зарахування осіб до списків військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації чи призначення їх на відповідні посади.

У разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до відповідної комісії.

Відповідно до пункту 5 Порядку №413, рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається:

- комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними, зокрема, в ДФС;

- міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання.

Абзацом 4 пункту 6 Порядку №413 установлено, що Комісії вивчають документи, у разі потреби заслуховують пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та в місячний строк із дня надходження документів приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав комісії повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій з метою подальшого доопрацювання.

Безпосереднім предметом даного позову є зобов`язання відповідача скласти та подати до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України довідку про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України за формою згідно з додатком 1 Порядку №413 та разом із документами, визначеними пунктом 4 вказаного порядку.

Позов подано на захист права позивача отримати статус учасника бойових дій, яке порушено оскарженою бездіяльністю відповідача. Ця бездіяльність полягає у тому, що відповідачем не складено і не направлено до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України вищезазначеної довідки, відсутність якої на розгляді Комісії унеможливлює вирішення питання про надання йому статусу учасника бойових дій.

Як установлено судом, у місячний строк після завершення позивачем виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 21.05.2018р. №094, відповідач не склав і не подав до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України довідку про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України за формою згідно з додатком 1 Порядку №413.

Тому позивач скористався приписами пункту 8 Порядку №413 та самостійно звернувся до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України.

Однак таке його звернення не було вирішено Комісією по суті, а подані документи повернуті йому листами від 26.03.2019р. №2323/Б/99-99-04-04-01-14 та від 25.06.2019р. №5035/Б/99-99-04-04-01-14 для доопрацювання у зв`язку з тим, зокрема, що ним не було подано довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Це мало наслідком тривале листування з відповідачем з приводу видачі згаданої довідки, про що свідчать надані сторонами докази (а.с. 33 57, 107 109, 117 123, 128, 132 135, 138 - 166).

Відповідачем листом від 23.09.2019р. №5921/8/05-99-41-18 подано до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України довідку про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Комісія виявила недоліки в оформленні довідки, тому повернула її до ГУ ДФС у Донецькій області листом від 21.10.2019р. №30027/7/99-99-04-04-01-17.

У той же час разом із зверненням позивача від 10.10.2019р. до Комісії надійшли інші документи, необхідні для вирішення питання про надання статусу учасника бойових дій, про що свідчить відповідь Державної фіскальної служби України за підписом директора Департаменту кадрової політики та роботи з персоналом, заступника голови Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України Пажитнової Т. від 22.10.2019р. №43286/6/99-99-04-04-01-15.

В подальшому ГУ ДФС у Донецькій області склала на ім`я позивача довідку про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 29.10.2019р. №1894/05-99-41 та надіслала її листом від 29.10.2019р. №6029/8/05-99-41-18 до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України.

Тобто, лише у жовтні 2019 року відповідна довідка від 29.10.2019р. №1894/05-99-41 подана відповідачем до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України разом із супровідним листом від 29.10.2019р. №6029/8/05-99-41-18.

Отже, за цих обставин слід дійти висновку, що фактично предмет спору зобов`язання видати довідку про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та надіслати її Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України відсутній, позаяк відповідач усунув оскаржуване порушення та вчинив дію, яка була предметом спору.

У зв`язку з цим суд зауважує, що наразі відсутні і підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання оскаржуваної бездіяльності відповідача протиправними після такого виправлення.

Так, складення та направлення на адресу Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України спірної довідки підтверджено доказами завіреними копіями як самої довідки, так і супровідного листа, з яким вона була надіслана.

Те, що разом із довідкою не надсилались документи, передбачені пунктом 4 Порядку №413 та які є підставою для надання позивачу статусу учасника бойових дій, не є порушенням прав позивача, оскільки матеріалами справи підтверджено надходження цих документів до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України та перебування їх у неї на розгляді. При цьому слід врахувати, що довідку від 29.10.2019р. №1894/05-99-41 відповідач надсилав до Комісії на виконання вимог останньої щодо виправлення помилок у попередньо поданій відповідачем довідці від 23.09.2019р. Слід зауважити, що Комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України повертала відповідачу для доопрацювання лише саму довідку, не повертаючи та не надсилаючи інших документів, які мають враховуватись при наданні позивачу статусу учасника бойових дій.

При цьому надання оцінки правильності оформлення документів, які подані для вирішення питання про надання позивачу статусу учасника бойових дій, повноти їх надання, виходить за межі предмету спору даної справи і відноситься до компетенції Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, яка має їх розглянути і прийняти відповідне рішення.

Також слід врахувати, що дії, які є предметом даного спору, відповідач вчинив ще до звернення позивача до суду.

За таких обставин суд не вбачає підстав для визнання оскарженої бездіяльності відповідача протиправною та для покладення на відповідача обов`язку видати довідку про безпосередню участь ОСОБА_1 в антитерористичній операції за формою згідно з додатком 1 Порядку №413 і подати її разом з документами передбаченими п. 4 даного Порядку на розгляд Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Тобто юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Суд зазначає, що поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини статті 2, частини першої статті 5 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на судовий захист передбачає можливість суб`єкта права чи охоронюваного законом інтересу звернутися до суду за захистом цього права чи інтересу у разі їх порушення або оспорення.

З аналізу викладеного вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Згідно з частиною першою статті 55 Конституції України та пунктом 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Пунктом 8 частини першої статті 4 КАС позивача визначено, зокрема, як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка вважає, що має/мало місце порушення її прав, свобод, охоронюваних законом інтересів у публічно-правових відносинах. Однак обов`язковою умовою реалізації судового захисту є об`єктивна наявність відповідного порушення права або охоронюваного законом інтересу на момент звернення до суду.

З викладеного вбачається, що адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Таким чином, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. А тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самі сторони врегулювали спірні питання.

Оскільки відповідач фактично вчинив дії, невчинення яких створювало перешкоду у реалізації права позивача на отримання статусу учасника бойових дій і слугувало підставою для звернення до суду, ще до подачі позивачем даного адміністративного позову (хоча і повідомив про таке пізніше), то відповідно між ним та позивачем не залишилось неврегульованих питань, а перешкоди у реалізації вказаного права позивача наразі відсутні.

Отже, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 20000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке.

Виходячи з аналізу норм статей 23, 1167 Цивільного кодексу України, які регулюють загальні підстави і порядок відшкодування моральної шкоди, під останньою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019р. у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У зв`язку з цим суд враховує, що вимога про стягнення моральної шкоди є похідною вимогою від вимоги про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

У задоволенні первісної позовної вимоги відмовлено, отже суд не визнавав бездіяльність відповідача протиправною. Тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати моральну шкоду.

Також слід врахувати, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між тими бездіяльністю (діями) відповідача, які він оскаржував, та заявленою моральною шкодою, як і не обґрунтовано самого розміру моральної шкоди.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат шляхом стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу та сплаченого судового збору, то враховуючи визначені статтями 132, 134, 139 КАС України правила розподілу судових витрат та те, що у задоволенні позову відмовлено, відсутні також і підстави для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про зобов`язання видати довідку про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди відмовити..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Пекний А.С.

кат. 113000000