Справа № 460/3714/19
Суддя: Нор У.М.
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

08 січня 2020 року м. Рівне №460/3714/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., розглянуши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області
про скасування арешту та заборону відчуження майна, скасування (виключення) запису про обтяження,
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, у якій просить суд:

скасувати арешт та заборону відчуження майна належного позивачу, накладеного постановою відповідача про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.05.2012 з реєстраційним номером обтяження 12604068, в межах виконавчого провадження № 32571408;

скасувати (виключити) запис про обтяження № 12604068 від 11.06.2012 в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.10.2019 від приватного нотаріуса Рівненського міського відділу Фокіної А.Б. при оформленні договору йому стало відомо про наявність арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12604068, яке було зареєстровано 11.06.2012 на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, ВП № 32571408 від 16.05.2012, винесену державним виконавцем відповідача. 25.10.2019 позивач звернувся до відповідача із запитом та з отриманої відповіді йому стало відомо, що виконавчий документ по виконавчому провадженню № 32571408 було повернуто стягувачеві на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження". Покликаючись до положень статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" позивач стверджує, що по закінченню виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, а також, враховуючи знищення матеріалів виконавчого провадження за сплином стоків зберігання, вказав, що підстав для продовження арешту майна немає. Враховуючи, що виконавче провадження знищено позивач переконаний, що захист його права буде полягати у скасуванні арешту та відповідного запису про обтяження нерухомого майна, накладеного за постановою від 16.05.2012. При цьому позивач посилається до норм ЦК України зазначаючи про непорушність права власності, гарантування законом охорони та реалізації прав власника майна та надане статтею 16 ЦК України право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу, зокрема шляхом визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Ухвалою від 23.12.2019 суд поновив ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 23.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін на 08.01.2020.

До початку судового засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника (а.с.45).

Представник відповідача подав клопотання, у якому просив суд розглянути справу без участі державного виконавця (а.с.44).

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Отже, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 229 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило, що відповідно до частини шостої статті 162 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

25.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області з запитом про надання інформації, у якому зазначив, що 22.10.2019 йому стало відомо про наявність арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12604068, яке було зареєстровано 11.06.2012 на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, ВП № 32571408 від 16.05.2012, винесену відділом ДВС Рівненського МУЮ та просив видати копію даної постанови (а.с.15).

Відповіддю від 21.11.2019 за № 105453 відповідач повідомив, що згідно з даними АСВП на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 32571408 з примусового виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу № 4119 від 04.05.2012 про звернення стягнення на нерухоме майно - трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , належну на праві приватної власності ОСОБА_1 , який має заборгованість перед АТ "УкрСиббанк" по кредитному договору № 0 в загальній сумі 263153,74 грн. При примусовому виконанні даного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.05.2012, а 30.01.2015 - постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника).

Також зазначено про відсутність можливості надати копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.05.2012 за закінченням трирічного строку зберігання виконавчих документів завершених виконавчих проваджень та знищення матеріалів виконавчого провадження (а.с.16).

Такі обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вказана норма кореспондується із приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Адміністративною справою у розумінні пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, обов`язковою вимогою для визначення підсудності справи до адміністративної юрисдикції є участь у спорі в якості однієї із сторін суб`єкта владних повноважень та наявність публічно-правового спору між сторонами.

За приписами частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Зі змісту позову слідує, що позивач не є стороною виконавчого провадження, у межах якого у 2012 році державним виконавцем накладався арешт. Позивач не оскаржує жодних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи органу - Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, натомість заявляє вимогу про зняття арешту з належного йому майна та скасування (виключення) запису про обтяження в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (похідна вимога).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 22.10.2019 слідує, що 06.08.2003 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Водночас, у вказаному документі також наявний запис про наявність обтяжень, а саме: арешт нерухомого майна, зареєстрований 11.06.2012, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції (а.с.10-14).

У листі Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 21.11.2019 № 105453 зазначено, що у відділі не перебуває на виконанні виконавче провадження, в межах якого накладався арешт на нерухоме майно позивача. Крім того зазначено про відсутність можливості надання копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.05.2012, оскільки матеріали виконавчого провадження № 32571408, у межах якого було накладено арешт на нерухоме майно боржника знищено за закінченням терміну зберігання.

Частиною першою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з частиною другою статті 30 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Як слідує з матеріалів справи, суть спору полягає у знятті арешту з майна позивача з метою відновлення ОСОБА_1 майнових прав (скасування чинного обтяження) на нерухоме майно.

Відтак суд зазначає, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, та відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами адміністративного судочинства законом не передбачено.

Враховуючи відсутність відкритого (не завершеного) виконавчого провадження і те, що матеріали такого виконавчого провадження знищено, беручи до уваги положення частини другої статті 30 ЦПК України, суд вважає, що заявлений у позові спір з приводу зняття арешту з нерухомого майна та скасування запису про обтяження (похідна вимога) не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже, спір, який виник між позивачем та органом державної виконавчої служби (у тому числі із її посадовими і службовими особами), з приводу зняття арешту з нерухомого майна не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має розглядатися судами загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 30.10.2019 по справі № 320/1140/19.

Згідно пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи суть спірних правовідносин та керуючись зазначеними вище приписами норм законодавства, суд дійшов висновку, що провадження у справі № 460/3714/19 підлягає закриттю.

Відповідно до частини першої статті 239 КАС України, суд роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції загальних судів та належить розглядати в порядку цивільного судочинства відповідно до правил підсудності, визначених ЦПК України.

Додатково суд роз`яснює, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір", у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях, сплачена сума судового бору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Керуючись статтями 238, 239, 241, 256, 295 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у справі № 460/3714/19 за позовом ОСОБА_1 до Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про скасування арешту та заборону відчуження майна, скасування (виключення) запису про обтяження.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції загальних судів та належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається, згідно з частиною шостою статті 287 КАС України, протягом десяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повну ухвалу суду складено 08 січня 2020 року

Суддя Нор У.М.