Справа № 500/54/20
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

Справа № 500/54/20

08 січня 2020 рокум. Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Баб`юк П.М., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "СМП Геодезія", ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2020 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі, також, - позивачі) до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "СМП Геодезія", ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ), про зобов`язання державного реєстратора здійснити заходи із виправленням помилки з геометрії, який відображає земельні ділянки, що перетинаються одна з одною, а саме: земельної ділянки 0,2500 га за кадастровим номером :02:001:0938 ОСОБА_4 та земельної ділянки 0,2500 га ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи немає підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Підстави відмови у відкритті провадження в адміністративній справі передбачені частиною першою статті 170 КАС України, зокрема пунктом 1 частини 1 зазначеної статті визначено, що суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Дослідивши позовну заяву та приєднані до неї документи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у справі, враховуючи наступне.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна із сторін здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна із сторін є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>».

З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Так, за приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим, реалізуючи дискрецію при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності, розпорядження чи користування землею), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 536/233/16.

Частиною 5 статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є не тільки суб`єктний склад спірних правовідносин, але й предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Таким критерієм може бути як пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ, так і результат досконалого вивчення спору.

Публічно-правовим вважається спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні суб`єкти і, в якому, одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Ця правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17.

У постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 826/20197/13-а зроблено правовий висновок про те, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Як вбачається з адміністративного позову, спірні правовідносини обумовлені фактичною незгодою позивачів із внесеними державним кадастровим реєстратором відомостями про земельну ділянку, щодо якої позивачі здійснюють оформлення права власності. Зокрема, відомості стосуються відображення земельних ділянок, які перетинаються одна з одною, а саме: земельної ділянки 0,2500 га за кадастровим номером :02:001:093, стосовно якої ФОП ОСОБА_3 розроблено технічну документацію з метою оформлення права власності на земельну ділянку громадянину ОСОБА_4 , та земельної ділянки 0,2500 га, щодо якої розроблено технічну документацію з метою оформлення права власності на земельну ділянку громадянину ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Слід зазначити, що відповідно до рішення Конюхівської сільської ради №121 від 13.09.2016 позивачам надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 0,2500 га, за адресою: АДРЕСА_1 для безоплатної передачі земельної ділянки у власність, яка була передана у користування до набрання чинності Земельним кодексом України.

Також, рішенням Конюхівської сільської ради №45 від 14.12.2011 ОСОБА_4 передано безоплатно у власність земельну ділянку із земель наданих йому в постійне користування загальною площею 1,7289 га, з них 0,2500 га за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового та господарських будівель та 1,4789 га для ведення особистого селянського господарства.

Внесення відомостей щодо земельних ділянок, на думку позивачів, здійснено з помилками геометрії ФОП ОСОБА_3 , який виготовляв технічну документацію на земельну ділянку площею 0,2500 га за кадастровим номером :02:001:0938, для ОСОБА_4 , що в подальшому зумовило внесення відповідних відомостей про земельну ділянку державним кадастровим реєстратором. У зв`язку з цим, земельні ділянки ОСОБА_4 nf ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що перетинаються одна з одною.

Позивачі звернулися до суду з позовними вимогами про зобов`язання державного реєстратора здійснити заходи із виправленням помилки з геометрії, який відображає земельні ділянки, що перетинаються одна з одною, а саме: земельної ділянки 0,2500 га за кадастровим номером :02:001:0938 ОСОБА_4 та земельної ділянки 0,2500 га ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Разом з тим, виправлення помилки полягає саме у внесенні змін до відомостей, які стосуються не лише земельної ділянки позивачів, а також земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4 , що, в свою чергу, безпосередньо стосується його прав та інтересів.

Також, такі дії щодо земельної ділянки згідно вимог закону потребують згоди власника землі - ОСОБА_4 , а їх вирішення в судовому порядку, за відсутності такої згоди, є спором про право цивільне, оскільки правовідносини які слід встановити суду для вирішення такого спору та надати їм відповідну оцінку, - є цивільно-правовими.

Тобто в межах спірних правовідносин наявний спір про право користування земельними ділянками між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_4 з іншої.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Частиною першою статті 19 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, враховуючи характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі - вирішення даного спору можливе лише в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин позов не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи та спрямований на захист прав у сфері цивільно-правових, а не публічно-правових відносин, що виключає можливість його розгляду та вирішення в порядку адміністративного судочинства.

В справі №914/2006/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що "спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру".

Також у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

Також і позивачі у даній справі ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) не були заявниками стосовно спірних реєстраційних дій, які вчинялись щодо земельної ділянки ОСОБА_4 .

Крім цього, слід зазначити, що ФОП ОСОБА_3 , який виготовляв технічну документацію на земельну ділянку ОСОБА_4 , діяв на підставі цивільно-правової угоди, і належне чи неналежне її виконання, в тому числі і правильність проведення розрахунків геодезії, не може бути встановлена в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі, з огляду на той факт, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити.

При цьому, згідно із частиною п`ятою статті 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись статтями 170, 241, 248 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкриті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "СМП Геодезія", ОСОБА_4 , про зобов`язання вчинити дії.

Копія ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Баб`юк П.М.

Копія вірна

Суддя Баб`юк П.М.