Справа № 495/110/20
Суддя: Шевчук Ю. В.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/110/20
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

09 січня 2020 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого одноособово судді Шевчук Ю.В.,

за участю секретаря Асланової Ф.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровського адміністративну справу за позовом Білгород-Дністровського прикордонного загону до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) про примусове видворення іноземця та про його затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача - Білгород-Дністровського прикордонного загону звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача - громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), в якому просить ухвалити рішення про примусове видворення іноземця та про його затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) об 09 годині 25 хвилин 07.01.2020 був затриманий прикордонним нарядом за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Республіку Молдова в районі населеного пункту Степанівка, Роздільнянського району, Одеської області, на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби «Степанівка» відділу прикордонної служби «Роздільна» Білгород-Дністровського прикордонного загону, на відстані приблизно 150 м від лінії державного кордону. Своїми діями відповідач порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. 09.01.2019 першим заступником начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону затверджено рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 .

Також під час з`ясування обставин перебування відповідача на території України було встановлено, що 18.01.2016 відносно нього приймалось рішення про примусове повернення за межі території України, затверджене начальником Чопського прикордонного загону. Станом на 09.01.2020 вказане рішення громадянином Узбекистану ОСОБА_1 не виконане. Враховуючи викладене, а також зважаючи на відсутність у відповідача документів на право перебування на території України та на право виїзду до країни походження, є об`єктивні підстави вважати, що відповідач і в подальшому буде ухилятись від виїзду з України.

У судове засідання представник позивача Довбеус Констянтин не з`явився, однак надав заяву, згідно якої просить розглянути справу у його відсутність, фіксування технічними засобами не здійснювати, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) не з`явився, однак надав заяву, згідно якої просить розглянути справу у його відсутність, фіксування технічними засобами не здійснювати, позовні вимоги визнає, просить їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень КАС України, розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, дослідивши матеріали адміністративної справи прийшов до наступного.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно із ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) об 09 годині 25 хвилин 07.01.2020 був затриманий прикордонним нарядом за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Республіку Молдова в районі населеного пункту Степанівка, Роздільнянського району, Одеської області, на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби «Степанівка» відділу прикордонної служби «Роздільна» Білгород-Дністровського прикордонного загону, на відстані приблизно 150 м від лінії державного кордону. Своїми діями відповідач порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Даний факт підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №031109 від 08.01.2020 року.

Відповідно до Рішення №3 від 09.01.2020 року, затвердженого першим заступником начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , відповідач зобов`язаний покинути територію України у термін до 17.01.2020 року.

Також відповідно до рішення від 18.01.2016 року, затвердженого начальником Чопського прикордонного загону, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язаний був покинути територію України у термін до 28.01.2016 року. Станом на 09.01.2020 вказане рішення громадянином Узбекистану ОСОБА_1 не виконане.

Враховуючи викладене, суд приймає до уваги та погоджується з доводами представника позивача, що зважаючи на відсутність у відповідача документів на право перебування на території України та на право виїзду до країни походження, є об`єктивні підстави вважати, що відповідач і в подальшому буде ухилятись від виїзду з України.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно ч. 1 ст. 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Встановлені судом обставини, а саме відсутність у відповідача близьких родичів на території України, власного житла, документів щодо його ідентифікації, постійного джерела існування, незаконний перетин ним державного кордону України в напрямку до Республіки Молдова свідчать про те, що останній порушив вимоги ст. ст. 4, 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і відповідно до вимог ст. 30 цього ж Закону підлягає примусовому видворенню, оскільки є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилиться від самостійного та добровільного залишення території України. Тому позовні вимоги щодо примусового видворення суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, виходячи з вимог п. 26 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» № 1 від 25 червня 2009 року, положень частини четвертої ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та приписів ст. 289 КАС України, позовна заява з вимогою про затримання іноземця чи особи без громадянства може бути подана до суду лише з метою забезпечення видворення, тобто рішення судом про таке видворення повинно бути прийнято до вирішення питання про затримання або якщо такі позовні вимоги заявлені в одній позовній заяві, то під час вирішення такої позовної заяви.

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення також і вимогу про затримання відповідача, оскільки судом встановлено належні та дійсні підстави для примусового видворення останнього за межі території України.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України, рішення суду в частині примусового видворення відповідача підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 6-12, 14, 72-79, 229, 241, 244, 246, 288, 289, 371 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги представника Білгород-Дністровського прикордонного загону до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) про примусове видворення іноземця та про його затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України - задовольнити.

Примусово видворити громадянина Республіки Узбекістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України до країни походження.

З метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України затримати громадянина Республіки Узбекістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме: з 09:25 год. 07 січня 2020 року.

Рішення в частині видворення громадянина Республіки Узбекістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України до країни походження, звернути до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду у відповідності до ст.ст. 288, 289 КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Оскарження рішення не зупиняє його негайного виконання.

Суддя