Справа № 826/19569/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 року м. Київ № 826/19569/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (ГУ Держгеокадастру у Київській області) про:

- визнання дій щодо відмови у задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області для ведення особистого селянського господарства, - протиправними;

- зобов`язання повторно розглянути заяву позивача від 16.09.2016 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області для ведення особистого селянського господарства.

Заявлені вимоги обґрунтував тим, що йому неправомірно відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки з підстав передачі у майбутньому земельної ділянки для учасників антитерористичної операції (АТО).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.12.2016 у справі відкрито провадження та її призначено до розгляду.

На підставі рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017, згідно з розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2017, справу передано на автоматичний розподіл справ між суддями.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2017 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), шляхом його викладення в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Тобто, розгляд даної справи після 15.12.2017 здійснено відповідно до приписів нової редакції КАС України.

Відповідач адміністративний позов не визнав та подав заперечення на позов, при цьому в обґрунтування зазначив, що запитувана земельна ділянка знаходиться у земельному масиві, який виділений для учасників АТО. Просив у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та наданих у справу доказах.

Представники відповідача у судове засідання не прибули, причини неприбуття не повідомили, хоча про дату, час та місце їх проведення ГУ Держгеокадастру у Київській області повідомлено належним чином.

Отже, зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотанням представника позивача, на підставі частини третьої статті 194 КАС України та частини дев`ятої статті 205 цього ж Кодексу ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Так, розглянувши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності суд встановив наступне.

Позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Київській області з клопотанням від 16.09.2016 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2 га, яка розташована на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області.

Розглянувши клопотання позивача, ГУ Держгеокадастру у Київській області відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, оскільки запропонована позивачем земельна ділянка віднесена до земельного масиву передбаченого для подальшої передачі у власність учасникам АТО.

Позивач, не погоджуючись із правомірністю та законністю рішення ГУ Держгеокадастру про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, звернувся з відповідним позовом до суду.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Суб`єктам владних повноважень, які передають земельній ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України заборонено вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Пункт 7 статті 118 Земельного кодексу України визначає, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, законодавством встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам зазначеним у Земельному кодексі України документів, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 га.

Заявлений позивачем розмір земельної ділянки - не більше 2 га відповідає нормам, подані документи за змістом та кількістю відповідають переліку, наведеному у статті 118 Земельного кодексу України.

Так, ГУ Держгеокадастру у Київській області, відмовляючи у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою зазначило, що визначена земельна ділянка позивачем віднесена до земельного масиву «для подальшого відведення земельних ділянок у власність учасникам АТО».

Водночас, на законодавчому рівні взагалі відсутнє таке визначення, як формування земельної ділянки «для подальшого відведення земельних ділянок у власність учасникам АТО».

Більш того, Земельний кодекс України містить вичерпний перелік цільового використання земельних ділянок, в якому відсутнє визначення цільового призначення земельної ділянки - «для подальшого відведення земельних ділянок у власність учасникам АТО».

Сам факт наявності на веб-сайті ГУ Держгеокадастру інформації про розмір земельних ділянок визначених для передачі учасникам АТО, на думку суду, не може бути підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки кожен державний орган повинен діяти лише в межах повноважень визначених законодавством. Однак, в жодному нормативно - правовому акті, станом на день виникнення правовідносин, не закріплено такого порядку як виділення земельної ділянки «для подальшого відведення земельних ділянок у власність учасникам АТО».

Враховуючи вищевикладене, суд відхиляє доводи відповідача про те, що запитувана земельна ділянка «відведена» для подальшої передачі у власність учасникам АТО.

На законодавчому рівні визначено право розпорядження землями сільськогосподарського призначення виключено на підставі норм Земельного кодексу України, а тому відповідач не мав право перебирати на себе функції законотворця щодо розпорядження землею без законодавчого врегулювання питання про надання земельних ділянок для учасників АТО.

Отже, позивач правомірно очікував на розгляд його заяви від 16.09.2016 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою в порядку черговості, та отримання позитивного рішення на свою заяву.

Судовому захисту підлягає не лише порушене право, а й порушений інтерес, при цьому інтересом юридичної особи у сфері публічно-правових відносин слід розуміти не будь-який інтерес, а правовий, тобто такий, що може бути об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення потреб юридичних особи, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності ті іншим загально правовим засадам.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (1501-06) та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції (254к/96-ВР) і Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Поняття «охоронюваний законом інтерес», означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції (254к/96-ВР) і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Відповідно до частини другої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу в задоволенні його заяви, відповідач порушив норми Земельного кодексу України та принцип розсудливості, оскільки дії відповідача, на думку суду, всіляко спрямовані на перешкоджання позивачу в реалізації його права отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання дій ГУ Держгеокадастру у Київській області щодо відмови у задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області для ведення особистого селянського господарства, - протиправними.

Також суд зазначає, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Оскільки судом встановлено протиправність дій відповідача щодо відмови у задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки, суд дійшов висновку, що належним захистом порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 16.09.2016, оскільки саме по собі судове рішення про визнання протиправними дій щодо відмови у наданні дозволу протиправною не відновлює порушеного права позивача на прийняття останнім вмотивованого рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

При цьому суд зазначає, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, останній не вправі відмовляти позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих самих підстав, за яких судом визнані дії відповідача протиправними.

Враховуючи наведене позовна вимога про зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Київській області повторно розглянути заяву позивача від 16.09.2016 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області для ведення особистого селянського господарства є обґрунтованою та відповідно підлягає задоволенню.

Аналогічну позицію викладено і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.06.2019 у справі № 826/17196/17.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідач, як суб`єкт владних повноважень не виконав покладений на нього законом обов`язок і не довів правомірність своїх дій.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час звернення до суду) за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою сплачується судовий збір у сумі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 01.01.2016 становила 1378 грн.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Верховний Суд України у постанові від 14.03.2017 у справі №21-3944а16 зазначає, що системний аналіз частини першої статті 6, частини другої статті 162, частини п`ятої статті 171-1 КАС України (в редакції станом на час прийняття рішення) дає підстави для висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою.

Отже, фактично позов ОСОБА_1 містить одну вимогу немайнового характеру, тому за його подання належало сплатити судовий збір в сумі 551,20 грн.

Однак згідно наявного у справі платіжного документу позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 1515,81 грн.

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, то поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає судовий збір в сумі 551,20 грн. Решта коштів, сплачених позивачем згідно платіжного документа №TS204283 від 11.12.2016 є надміру сплаченим судовим збором та повертається за заявою позивача згідно статті 7 Закону України «Про судовий збір».

На підстав викладеного, керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , - задовольнити повністю.

Визнати дії Головного управлінням Держгеокадастру у Київській області щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області для ведення особистого селянського господарства, - протиправними.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2016 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області для ведення особистого селянського господарства

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1515,81 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управлінням Держгеокадастру у Київській області (місцезнаходження юридичної особи: 03115, місто Київ, вулиця Серпова, будинок 3/14; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 39817550).

Суддя О.М. Чудак