Справа № 440/3234/19
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 р. Справа № 440/3234/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Сіренко О.І. , Гуцала М.І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 по справі № 440/3234/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в особі начальника відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 5 управління застосування законодавства Бойко Надії Миколаївни, третя особа - Зіньківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області,

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

28.08.2019, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась з позовом до Полтавського окружного адміністративного суду до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Зіньківській районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, в якому просить визнати протиправними дії начальника відділу з питань призначення та перерахунку пенсій№5 управління застосування законодавства відповідача щодо відмови у зарахуванні страхового стажу позивача за період з 11.12.2017 по 31.07.2018 протиправними; зобов`язано відповідача зарахувати страховий стаж позивачу за період з 11.12.2017 по 31.07.2018.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 у справі №440/3234/19 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні страхового стажу позивачу за період з 11.12.2107 по 31.07.2018.

Зобов`язано відповідача зарахувати страховий стаж позивачу за період з 11.12.2017 по 31.07.2018.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач звернулась до відповідача з заявою від 18.04.2019 про зарахування страхового стажу за період часу з 11.12.2017 по 31.07.2018 на підставі судового рішення від 18.09.2018 Диканського районного суду Полтавської області у справі №530/1060/18.

19.04.2019 листом №885/02-1/08 позивачу відмовлено у задоволенні заявлених вимог.

Суд першої інстанції, під час задоволення позову, дійшов до висновку, що відповідачем безпідставно не здійснено зарахування страхового стажу позивача за період часу з 11.12.2017 по 31.07.2018.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що невиконання роботодавцем вимог чинного законодавства щодо своєчасності та достовірності подання звітності про застрахованих осіб не є підставою для позбавлення права застрахованої особи на відображення достовірних відомостей у системі персоніфікованого обліку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.2 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.

На підставі ч.1 ст.21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від:

державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

роботодавців;

застрахованих осіб;

фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування;

центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру;

органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією;

державної служби зайнятості;

інших підприємств, установ, організацій та військових частин;

компаній з управління активами;

зберігачів;

інших джерел, передбачених законодавством.

Згідно до п.5 ч.1 ст.16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа має право звертатися із заявою до територіального органу Пенсійного фонду про уточнення відомостей, внесених до персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно до п.1 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 №794, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням (далі - відомості про фізичних осіб).

Згідно до п.5 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 №794, персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Згідно до п.п. 11-13 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 №794, фізична особа має право:

ознайомлюватися з відомостями про неї, внесеними до системи персоніфікованого обліку;

у разі незгоди з відомостями, внесеними до системи персоніфікованого обліку, звертатися до уповноваженого органу із заявою про їх виправлення;

вимагати від роботодавців повного та своєчасного подання до уповноваженого органу відомостей стосовно персоніфікованого обліку.

Фізична особа для отримання в майбутньому виплат з Пенсійного фонду:

повідомляє під час приймання її на роботу свій ідентифікаційний номер з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів і відомості, які вносяться до системи персоніфікованого обліку;

повідомляє уповноважений орган та роботодавця про зміни у відомостях про неї стосовно персоніфікованого обліку;

подає уповноваженому органу або роботодавцю документи, які підтверджують відомості про себе, що мають бути внесені до системи персоніфікованого обліку.

Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять в установленому порядку від: інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; Державної податкової адміністрації; роботодавців; фізичних осіб; державних органів реєстрації актів цивільного стану про громадян, які померли; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ та організацій.

Згідно до пп. 2, пп. 3 п. 16 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 №794, персональна облікова картка фізичної особи повинна мати таку структуру:

частина персональної облікової картки, де зберігаються анкетні дані про фізичну особу: ідентифікаційний номер; прізвище, ім`я та по батькові; дата народження; місце народження; стать; адреса постійного місця проживання; серія і номер документа, з якого взято відомості до персональної облікової картки; громадянство; номер домашнього телефону (за згодою);

частина персональної облікової картки, що відображає сплату страхового збору (внесків) та стаж роботи фізичної особи: ідентифікаційний номер роботодавця; рік, за який внесено відомості; тривалість трудової або іншої діяльності, яка зараховується до стажу роботи; сума заробітку (доходу), на який нараховується страховий збір (внески) на пенсійне страхування (помісячно); розмір страхового збору (внесків) на пенсійне страхування за відповідний місяць; відомості, які підтверджують наявність особливих умов праці, які дають право на пенсію на пільгових умовах;

частина персональної облікової картки, що відображає нарахування, сплату пенсії фізичній особі та надані їй соціальні послуги: дата, з якої призначено пенсію; місяць нарахування (перерахування, індексації) пенсії; вид трудової або іншої діяльності, яка зараховується до стажу; заробіток (доход) для обчислення, перерахунку, індексації пенсії; пільги, які враховуються під час призначення пенсії; розмір пенсії для виплати; запис про членів сім`ї, які перебувають на утриманні фізичної особи; підстави для надання соціальних послуг (для кожного виду послуг окремо); дата, з якої відкривається можливість надання соціальної послуги; відмітка про надання соціальної послуги;

частина, що відображає технологічну інформацію, необхідну для ведення персоніфікованого обліку.

У разі зміни законодавства стосовно пенсійного страхування накопичені раніше відомості про фізичних осіб зберігаються в персональній обліковій картці незмінними, а для обліку нових чи модифікованих відомостей вноситься необхідний комплекс змін до функціонуючої інформаційної технології персоніфікованого обліку.

Аналізуючи викладені вище приписи, колегія суддів дійшла до висновку про те, що позивач має право подати відповідачу, як особі що має статус уповноваженого органу документи, які підтверджують відомості про себе, що мають бути внесені до системи персоніфікованого обліку з метою отримання в майбутньому виплат з Пенсійного фонду.

При цьому, колегія суддів зазначає про те, що стаж роботи громадянина входить до змісту персоніфікованої облікової картки, яка відкривається на кожну фізичну особу.

Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про зарахування до страхового стажу періоду роботи з часу з 11.12.2017 по 31.07.2018 стало відсутність звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від страхувальника- роботодавця.

За обставинами справи, рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 18.09.2018 у справі №530/1060/18 стягнуто з Кредитної спілки «Зіньківська» на користь позивача, зокрема, заборгованість по заробітній платі за період часу з 11.12.2017 по 31.07.2018 в сумі 25 423 грн, із обов`язковим відрахуванням при виплаті всіх обов`язкових податків та платежів.

За змістом заяви позивача від 18.04.2019 до відповідача просить про зарахування на підставі судового рішення у справі №530/1060/18 страхового стажу за період роботи з 11.12.2017 по 31.07.2018.

Надані до матеріалів справи довідка Управління Державної казначейської служби України у Зіньківському районі (аркуш справи 19), копії платіжних доручень № 1528, № 1527, № 1529 від 15.04.2019 (аркуш справи 20); лист Зіньківського районного відділу Державної виконавчої служби від 19.04.2019 №3701/15.6-34 (аркуш справи 21) підтверджують фактичне здійснення перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Кредитної спілки «Зіньківська» з заробітної плати позивача на вказаний період часу.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає що відповідач здійснив порушення прав позивача, оскільки відмовив їй у реалізації її права на подання документів, які підтверджують відомості про неї, що мають бути внесені до системи персоніфікованого обліку з метою отримання в майбутньому виплат з Пенсійного фонду.

З приводу посилань апеляційної скарги відповідача про те, що технічно не може виконати такі функції та страхувальником-роботодавцем позивача - Кредитна спілка «Зіньківська не наданий до відповідача звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, то колегія суддів зазначає на таке.

У відповідності до п.п. 6-8 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 №794, Уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України "Про інформацію" має право:

своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цього Положення;

проводити у роботодавців перевірку достовірності поданих відомостей про фізичних осіб, зокрема перевірку фінансових та інших документів, що підтверджують зазначені відомості;

у встановленому порядку притягати до відповідальності осіб, винних у порушенні строків подання відомостей, а також подання неправдивих відомостей про фізичних осіб;

видавати у межах своєї компетенції нормативні акти та здійснювати роз`яснення з питань організації персоніфікованого обліку, а також інші права, що випливають із завдань персоніфікованого обліку.

Уповноважений орган:

створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб;

забезпечує автоматизоване використання відомостей про фізичних осіб для визначення права на виплати за пенсійним страхуванням та розміру цих виплат;

надає фізичним особам відомості про них, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а у разі їх зміни, несвоєчасного надходження страхового збору (внесків), перегляду розміру виплачуваної пенсії, її індексації, зміни умов надання соціальних послуг чи перегляду питання про можливості їх надання - інформує письмово у встановлені строки застраховану особу;

надає роботодавцям допомогу в організації підготовки відомостей про фізичних осіб.

Уповноважений орган виконує функції щодо організації персоніфікованого обліку в тісній взаємодії з центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, державної податкової адміністрації, фінансовими органами, банківськими установами.

Колегія суддів вважає, що перевірка та отримання відомостей для формування відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування про фізичну особу входить безпосередньо до повноважень відповідача, та суб`єкт владних повноважень не може перекладати на позивача помилки та обов`язки державних інституцій, що відповідає принципу «належного урядування».

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Рисовський проти України» (заява №2997904, рішення від 20.01.2012) у п.п. 70, 71 каже, що аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 53, та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), п. 38).

На підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У відповідності до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Доповнення до апеляційної скарги відповідача не розглядається з підстав порушення ним строків їх подання, що передбачені ч.1 ст.303 КАС України.

У відповідності до ч.1 ст.303 КАС України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.

23.12.2019 позивач надала до суду апеляційної інстанції клопотання про витребування оригіналів платіжних доручень, колегія суддів вважає його таким що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Бюджетного кодексу України податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Положеннями п. 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 (далі - Інструкції), передбачено, що банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити «Дата надходження» і «Дата виконання», а банк стягувача «Дата надходження в банк стягувача» (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп «Вечірня».

Відміткою про дату реєстрації банком платіжного доручення платника про сплату платежів до бюджету є заповнення в ньому реквізиту «Дата надходження», який банк заповнює незалежно від дати складання платником цього платіжного доручення.

Ініціювання переказу вважається завершеним з часу прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

У розрахункових документах дата, зазначена в реквізиті «Дата виконання», має відповідати: даті списання коштів з рахунку платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку; даті списання коштів з рахунку платника та з кореспондентського рахунку банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Відповідно до пункту 3.1. Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

З додатків 2, 8 до Інструкції вбачається, що одним із реквізитів платіжного доручення є "Призначення платежу", який заповнюється з урахуванням вимог, установлених главою 3 Інструкції.

Пунктом 3.7 Інструкції визначено, що реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

За змістом платіжного доручення №4118 від 05.12.2019, що додано до апеляційної скарги, відповідачем здійснено сплату судового збору у справі №440/3234/19 за апеляційну скаргу до Другого апеляційного адміністративного суду.

З огляду на викладені вище обставини та за підстави виконання умов про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, колегією суддів відкрито апеляційне провадження у справі.

За відсутності законодавчо встановленого обов`язку перевірки дотримання як платником судового збору та самою банківською установою процедури здійснення переказу платежу, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення даного клопотання.

23.12.2019 позивач подала до суду апеляційної інстанції клопотання про залучення третіх осіб, а саме: Корупція та Президента України Зеленського В.О. , колегія суддів вважає його таким що не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.2 ст.49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

З огляду на відсутність посилань на можливий вплив на права, обов`язки та інтереси вказаних осіб, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення даного клопотання.

За вищевказаних обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення - не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Згідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області- залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 по справі № 440/3234/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді О.І. Сіренко М.І. Гуцал