Справа № 440/3330/19
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/3330/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Ткаченко А.К.

представника позивача - Федак С.І.

представника відповідача - Момот Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного підприємства "ВМ-ТРАНССЕРВІС" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги:

визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:

- № від 20.08.2019, яким застосовані штрафні (фінансові) санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб в розмірі 510 грн;

- № від 20.08.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в загальному розмірі 177 740 грн;

- № від 20.08.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в загальному розмірі 197 490 грн.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

04 вересня 2019 року Приватне підприємство "ВМ-ТРАНССЕРВІС" (надалі також - позивач, ПП "ВМ-ТРАНССЕРВІС") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою від 09 вересня 2019 року Полтавський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, вирішивши розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначивши підготовче судове засідання.

08 листопада 2019 року суд своєю ухвалою продовжив строк підготовчого провадження до 90 днів /а.с. 20-21 т.2/.

У судовому засіданні 19 листопада 2019 року суд за клопотанням ГУ ДПС у Полтавській області протокольною ухвалою здійснив заміну відповідача - ГУ ДФС у Полтавській області () на ГУ ДПС у Полтавській області () /надалі також - відповідач/.

Ухвалою від 19 листопада 2019 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті /а.с. 33-34 т.2/.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення № від 20.08.2019, яким застосовані штрафні (фінансові) санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб в розмірі 510 грн; № від 20.08.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в загальному розмірі 177 740 грн; № від 20.08.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в загальному розмірі 197 490 грн., прийняті контролюючим органом на підставі необґрунтованих висновків перевірки.

Зокрема, вказуючи на протиправність податкового повідомлення-рішення № від 20.08.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в загальному розмірі 177 740 грн, позивач зазначав, що воно прийняте контролюючим органом на підставі висновків перевірки про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України під час господарських правовідносин із Товариством з обмеженою відповідальністю "Елатек Компані" (надалі також - ТОВ "Елатек Компані") та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі також - ФОП ОСОБА_1 ). Позивач вважав висновки контролюючого органу щодо непідтвердження операцій належними первинними бухгалтерськими документами та нереальність відповідних господарських операцій - необґрунтованими, з огляду на те, що відповідні контрагенти на момент здійснення господарських операцій були зареєстровані як суб`єкти підприємницької діяльності, перебували на податковому обліку, позивачем від зазначених контрагентів отримані відповідні товари та послуги, які в подальшому використані у господарській діяльності.

Вказував, що висновки перевірки про непідтвердженість реальності здійснення господарських відносин позивача з його контрагентами не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не відповідають фактичним обставинам.

Позивачем зазначено, що сумніви в реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ "Елатек Компані" через непідтвердження поставок по ланцюгу від виробника (продавця) шин контрагенту позивача не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на формування податкового кредиту.

Враховуючи безпідставність висновків відповідача щодо заниження податку на прибуток при здійсненні господарських операцій зі вказаними контрагентами, контролюючим органом, на думку позивача, також протиправно нараховано зобов`язання з податку на додану вартість.

Щодо нарахованої податковим повідомленням-рішенням від 20.08.2019 № суми штрафних санкцій в розмірі 510 грн, позивачем вказано на її безпідставність. Вказана сума штрафних санкцій була нарахована контролюючим органом з тих підстав, що позивач мав господарські правовідносини з фізичними особами-підприємцями та виплачував на їх користь доходи, які не знайшли свого відображення в Податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1 ДФ). В свою чергу, позивачем вказано на відсутність у нього обов`язку щодо подання інформації про виплату доходу фізичним особам-підприємцям, з якими він мав господарські правовідносини, оскільки позивач не виступав відносно них податковим агентом.

Представник позивача наголошував на тому, що відповідачем не доведено порушень платником податкового законодавства, повідомлення-рішення ґрунтуються на припущеннях і неналежних доказах, а тому підлягають скасуванню.

20 вересня 2019 року від ГУ ДФС у Полтавській області надійшов відзив на адміністративний позов /а.с. 196-199 т.1/, у якому відповідач зазначив про свою незгоду із позовними вимогами ПП "ВМ-ТРАНССЕРВІС", у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень контролюючим органом вказано, що підставою для їх винесення стали наступні обставини.

Зазначав, що у ході документальної планової виїзної перевірки працівниками Головного управління ДФС у Полтавській області встановлені порушення:

- п.п. 14.1.36 п.14.1 ст. 14, п. 44.1, п.44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI (із змінами та доповненнями), п. 5П(С)БО 11 "Зобов`язання", п. 5 П(С)БО 15 "Дохід", п. 6 П(С)БО 16 "Витрати", статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV;

- п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI;

- абз. "б" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI (із змінами та доповненнями) та встановленого Порядку заповнення податкового розрахунку суми доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку за формою 1ДФ.

Відповідач наполягав на тому, що надані позивачем в ході проведення перевірки документи не підтверджують реальності здійснення господарських операцій.

Вказав, що у контрагента позивача ТОВ "Елатек Компані" за звітний період декларування ПДВ з 01.07.2017 по 31.12.2017 встановлено факт відсутності достатніх виробничих потужностей та трудових ресурсів для здійснення відповідного виду господарської діяльності, відсутнє реальне джерело походження товару. Зазначено, що фактично мала місце реалізація товарів, джерело походження яких не встановлено, що є свідченням набуття позивачем його у власність без наявності будь-яких первинних документів, які опосередковують таке отримання.

Щодо правовідносин з ФОП ОСОБА_1 вказано про нереальність здійснення фінансово-господарських операцій цим підприємцем у період з 01.01.2018 по 31.12.2018, а саме: відсутність майна та інших матеріально-технічних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі-продажу, відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності у зв`язку з відсутністю трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів. Також відповідач зазначив про наявність кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України, відносно невстановлених осіб, які у грудні 2016 року під час здійснення державної реєстрації ФОП ОСОБА_1 внесли в документи, які подаються для проведення державної реєстрації, завідомо неправдиві відомості.

Таким чином, на думку відповідача, ТОВ "Елатек Компані" та ФОП ОСОБА_1 не є суб`єктами економічної діяльності з виробництва відповідних товарів/послуг й взагалі не здійснюють господарської діяльності. Тому контролюючим органом правомірно зроблено висновок про заниження платником показників податку на додану вартість й податку на прибуток.

Відповідач також стверджував, що з 20.07.2016 по 31.03.2019 мало місце подання платником податкової звітності з недостовірними відомостями про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків та суми утриманого з них податку, чим порушено, зокрема, пп. "б" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим нараховані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 510 грн.

02 жовтня 2019 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій ним повторно наголошено на протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та необхідності їх скасування. Вказано, що у відповіді на відзив не наведено жодних доводів чи аргументів, що спростували б доводи та аргументи позивача, викладені в його позовній заяві /а.с. 12 т.2/.

11 грудня 2019 року представником ГУ ДПС у Полтавській області надано інформацію, в якій додатково пояснено підстави нарахування штрафної (фінансової) санкції у розмірі 510 грн податковим повідомленням-рішенням від 20.08.2019 № /а.с. 181-182 т.2/. Зокрема, контролюючим органом зазначено, що позивач мав господарські правовідносини з фізичними особами-підприємцями та виплачував на їх користь доходи, які не знайшли свого відображення в Податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1 ДФ).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Надав пояснення, аналогічні викладеному обґрунтуванню позову.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом

З матеріалів справи вбачається, що у період з 27 червня 2019 року по 11 липня 2019 року ГУ ДФС у Полтавській області, на підставі направлень на перевірку від 25 червня 2019 року № 1928, № 1928, № 1930 /а.с.208-209 т.1/ та наказу № 1643 від 14 червня 2019 року /а.с. 207 т.1/ й наказу "Про продовження терміну проведення документальної планової виїзної перевірки Приватного підприємства "ВМ-ТРАНССЕРВІС" від 09 липня 2019 року № 1790 /т.1 а.с. 207 зі звороту/ проведено документальну планову виїзну перевірку Приватного підприємства "ВМ-ТРАНССЕРВІС" ().

За наслідками проведеної перевірки Приватного підприємства "ВМ-ТРАНССЕРВІС" ГУ ДФС у Полтавській області складений акт від 25 липня 2019 року №897/16-31-14-01-10/40671895 /а.с. 23-66 т.1/, яким зафіксовані наступні порушення:

- п.п. 14.1.36 п.14.1 ст. 14, п. 44.1, п.44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI (із змінами та доповненнями), п. 5П(С)БО 11 "Зобов`язання", п. 5 П(С)БО 15 "Дохід", п. 6 П(С)БО 16 "Витрати", статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV, в результаті чого занижено податок на прибуток всього на суму 142 192 грн; у т.ч. за 2017 рік - 126 150 грн, 2 кв. 2018 року - 16042 грн

- п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 157 992 грн, у т. ч. за серпень 2017 року - 17942 грн, за вересень 2017 року - 122 225 грн, за червень 2018 року - 17 825 грн;

- абз. "б" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI (із змінами та доповненнями) та встановленого Порядку заповнення податкового розрахунку суми доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку за формою 1ДФ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4, а саме: подання за звітні періоди - 2 кв. 2018 року, 3 кв. 2018 року, 4 кв. 2018 року, 1 кв. 2019 року податкового розрахунку з недостовірними відомостями.

На підставі акту перевірки від 25 липня 2019 року №897/16-31-14-01-10/40671895 ГУ ДФС у Полтавській області винесені наступні податкові повідомлення-рішення:

- № від 20.08.2019, яким застосовані штрафні (фінансові) санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб в розмірі 510 грн;

- № від 20.08.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в загальному розмірі 177 740 грн;

- № від 20.08.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в загальному розмірі 197 490 грн.

Позивач не погодився з податковими повідомленнями-рішеннями № від 20.08.2019, № від 20.08.2019, № від 20.08.2019, у зв`язку з чим оскаржив їх до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави та порядок проведення перевірки позивачем не оскаржувались.

Відповідач, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 20.08.2019 /а.с. 104 т. 1/, виходив з доведеності факту порушення позивачем п.п. 14.1.36 п.14.1 ст. 14, п. 44.1, п.44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI (із змінами та доповненнями), п. 5П(С)БО 11 "Зобов`язання", п. 5 П(С)БО 15 "Дохід", п. 6 П(С)БО 16 "Витрати", статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час встановлення контролюючим органом порушення), об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час встановлення контролюючим органом порушення), базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з п. 5 П(С)БО 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Мінфіну від 31.01.2000, № 20, зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Пунктом 5 П(С)БО 15 "Дохід" передбачено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Відповідно до п. 6 П(С)БО 16 "Витрати", витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України, платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно положень частин 1, 3 статті 9 вказаного Закону, бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизації інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Відповідно до вимог статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання суті над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх суті, а не лише з урахуванням юридичної форми. Таким чином, господарська операція, яка не відбулась, не може бути об`єктом оподаткування.

Відповідач, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 20.08.2019 /а.с. 102 т.1/, виходив з доведеності факту порушення позивачем п. 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України.

Згідно п.198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює норму, згідно якої податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно підпунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Також цим підпунктом встановлено вимоги до податкової накладної.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 20.08.2019 /а.с. 106 т. 1/, контролюючий орган виходив з того, що позивачем порушені вимоги абз. "б" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI (із змінами та доповненнями) та встановленого Порядку заповнення податкового розрахунку суми доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку.

Відповідно до абз. "б" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Згідно з пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.8 статті 177 Податкового кодексу України, під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Висновки щодо правозастосування

Твердження відповідача про наявність у діях платника порушень податкового законодавства обґрунтовувалася ним наявністю сумнівів та відсутністю, як на думку контролюючого органу, належного документального підтвердження вчинення відповідних господарських операцій.

Таким чином, висновок суду щодо порушення платником податкового законодавства базується на аналізі наявних документальних доказів фактичного здійснення господарських операцій позивача з ТОВ "Елатек Компані" та ФОП ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що ПП "ВМ-ТРАНССЕРВІС" зареєстровано як юридична особа 20.07.2016 /а.с.17 т.1/, основним видом діяльності підприємства за КВЕД є: 49.41 "Вантажний автомобільний транспорт".

З метою здійснення своєї господарської діяльності позивач здійснював закупівлю у ТОВ "Елатек Компані" шин, що використовувались ним під час його господарської діяльності (планова заміна шин автомобілів підприємства та реалізація їх іншим контрагентам).

Досліджуючи господарські відносини позивача з ТОВ "Елатек Компані", суд встановив наступне.

01 серпня 2017 року між ТОВ "Елатек Компані" (постачальник) та ПП "ВМ-ТРАНССЕРВІС" (покупець) укладено договір довгострокової поставки /а.с. 108-109 т.1/, відповідно до п. 1.1 якого, постачальник зобов`язався поставляти, а покупець приймати і оплачувати на визначених цим договором умовах запчастини та інші товари, що іменуються далі по тексту "товар", партіями, в терміни, в асортименті, кількості і за цінами, вказаними у видаткових накладних та/або специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього договору після підписання їх сторонами.

Згідно з пунктом 3.1 вказаного договору, оплату товару покупець зобов`язаний здійснювати протягом трьох календарних днів з моменту одержання товару.

Пунктом 4.1 передбачено, що постачання товару здійснюється зі складу постачальника у терміни, погоджені в кожній конкретній специфікації.

Згідно з пункту 4.3 договору, датою постачання є дата підписання покупцем видаткової накладної про приймання товару.

Відповідно до специфікації № 1 постачальником поставлено позивачу шини 295/80 R 22.5 FESITE - 40 штук, шини 315/80 R 22.5 FESITE - 50 штук, шини 315/60 R 22.5 FESITE - 70 штук /а.с. 110 т.1/.

Придбання шин здійснено згідно рахунку на оплату № 1808/1 від 18.08.2017 на суму 841 000 грн /а.с. 111 т.1/.

Контрагентом позивача складена видаткова накладна № 1808/1 від 18.08.2017 /а.с. 111а/.

Оплата позивачем суми поставленого товару підтверджується наданими до суду платіжними дорученнями /а.с. 122-128 т. 1/.

Транспортування автошин здійснювалось власним автомобільним транспортом позивача на його склад /а.с. 116-121, 129-137 т.1/.

За наслідками вказаних господарських операцій ПП "ВМ-ТРАНССЕРВІС" складено податкову накладну №7 від 18.08.2017 /а.с. 112 т.1/.

Придбані шини були оприбутковані позивачем та були використані ним як у його господарській діяльності шляхом здійснення планової заміни шин на автомобілях, що використовуються підприємством, на підтвердження чого надані накладні-вимоги на відпуск/внутрішнє переміщення/ матеріалів /а.с. 138-151 т.1/, так і були реалізовані іншим контрагентам - ТОВ "Промінь-Приват", ФГ "Дарій-К", на підтвердження чого надані видаткові накладні /а.с. 161 т.1, 166 т.1/, та податкові накладні /а.. 162 т.1, 167 т.1, 171 т.1/.

Проаналізувавши надану первинну документацію на підтвердження реальності господарських операцій ПП "ВМ-ТРАНССЕРВІС" по взаємовідносинам з ТОВ "Елатек Компані" з придбання товарів (шин), суд приходить до висновку про підтвердженість реальності здійснення цих операцій.

Не спростовують факту реального виконання господарської операцій посилання контролюючого органу на інформацію за результатами податкового контролю контрагента позивача, оскільки можливі порушення податкового законодавства з боку постачальників не є самостійною підставою для висновку про порушення саме покупцем (замовником) вимог податкового законодавства та підставою для позбавлення покупця (замовника послуг) сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

Відповідні висновки узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема з висновками, викладеними у рішенні по справі "Булвес АД проти Болгарії", в якому, зокрема, зазначено: "71. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов`язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов`язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Оцінюючи посилання ГУ ДФС у Полтавській області про наявність кримінальних проваджень стосовно контрагента позивача як на підставу для визнання господарських операцій позивача з цим контрагентом нереальними, суд виходить з наступного.

ГУ ДФС у Полтавській області стверджувалося, що ТОВ "Елатек Компані" фігурує у зареєстрованих кримінальних провадженнях за статтею 205 Кримінального кодексу України (Фіктивне підприємництво), яка на підставі Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо зменшення тиску на бізнес" від 18.09.2019 року виключена із Кримінального кодексу України. Зважаючи на те, що злочин у вигляді "Фіктивного підприємництва" є декриміналізованим, то на підставі пункту 4 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, відкрите кримінальне провадження щодо юридичної особи повинно бути закрите у зв`язку з набранням чинності законом, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою. Отже, доводи відповідача щодо наявного кримінального провадження відносно контрагента позивача, яке відповідно до чинного законодавства підлягає закриттю, суд оцінює як необґрунтовані та безпідставні.

Необхідно також зазначити з даного приводу, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.03.2018 (№ К/9901/1349/17) 816/809/17 вказує, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що твердження контролюючого органу про нереальність господарських відносин платника з контрагентом ТОВ "Елатек Компані" через наявні відкриті кримінальні провадження, не є таким, що беззаперечно вказує на це.

Досліджуючи господарські правовідносини позивача з ФОП ОСОБА_1 , суд встановив наступне.

01 червня 2018 року між ФОП ОСОБА_1 (виконавець) та ПП "ВМ ТРАНССЕРВІС" (замовник) укладено договір про надання послуг № 01/06/18 /а.с. 176 т.1/, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується за завданням замовника надавати послуги по будівництву автостоянки розміром 150 м2, в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з цим договором, вартість послуг визначається сторонами по факту їх надання та фіксується в актах про надані послуги. Акт про надані послуги підписується сторонами до 5 числа місяця, наступного за календарним місяцем, в якому фактично надавались послуги. Оплата за надані послуги проводиться лише безготівковим розрахунком.

На підтвердження наданих послуг з будівництва автостоянки на адресою: вул.Шевченка, 2, а, с. Білоцерківка, Великобагачанський район, Полтавська область, позивачем надані акт № 113/18 здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 30 червня 2018 року /а.с. 178 т.1/, рахунок-фактура № 30/06-1 від 30 червня 2018 року /а.с. 179 т.1/, платіжне доручення № 290 від 05 липня 2018 року, яке підтверджує факт оплати наданих послуг /а.с. 182 т.1/, податкову накладну від 30 червня 2018 року № 113 /а.с. 180 т.1/ з підтвердженням її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних /а.с. 181 т.1/.

Судом також встановлено, що земельна ділянка, на якій здійснено будівництво автостоянки, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (директору ПП "ВМ-ТРАНССЕРВІС"), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про право власності НОМЕР_1 /а.с. 150 т.2/, і яка згідно з договором позички землі від 02 січня 2018 року передана у користування ПП "ВМ-ТРАНССЕРВІС" /а.с. 177-179 т.2/.

З матеріалів справи вбачається, що вказаній земельній ділянці змінено цільове призначення з земель для ведення селянського господарства на землі будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що в повній мірі узгоджується з можливістю здійснити на такій ділянці будівництво автомобільної стоянки /а.с. 151-179 т. 2/.

Факт будівництва автомобільної стоянки за вказаною адресою підтверджується наданими позивачем фотоматеріалами побудованої та зданої в експлуатацію стоянки.

Крім того, позивачем надані документи щодо придбання необхідного для будівництва стоянки будівельного матеріалу - щебеня та гранітного відсіву /а.с. 124-126 т.2/.

З огляду на викладене, проаналізувавши надану первинну документацію на підтвердження реальності господарських операцій ПП "ВМ-ТРАНССЕРВІС" по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_1 з надання будівельних послуг, суд приходить до висновку про підтвердження реальності здійснення цих операцій.

Доводи відповідача про відсутність трудових ресурсів у контрагента позивача, суд оцінює критично, у зв`язку з тим, що для надання послуг з будівництва трудові ресурси можуть залучатися за необхідністю на підставі цивільно-правових угод.

В акті перевірки контролюючим органом акцентовано увагу на проведеній відносно ФОП ОСОБА_1 позаплановій невиїзній перевірці, під час якої вказаним підприємцем не було надано жодного документу на підтвердження здійснення ним фінансово-господарської діяльності.

Однак, суд зазначає, що, по-перше, на пропозицію надати такий акт перевірки для дослідження його під час розгляду справи контролюючим органом будь-яких документів надано не було, а, по-друге, можливі порушення податкового законодавства з боку контрагентів позивача не є самостійною підставою для висновку про порушення саме покупцем (замовником) вимог податкового законодавства.

Відповідні припущення вчинені відповідачем на підставі узагальнюючих податкових інформацій, сформованих на підставі податкової звітності та відомостей з власних баз даних фіскальної служби.

Посилання відповідача на наявність кримінальних проваджень щодо ФОП ОСОБА_1 також не вказують на нереальність господарських правовідносин позивача з огляду на декриміналізацію статті 205 Кримінального кодексу України та на те, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, проведених позивачем та його контрагентом.

Таким чином, в ході судового розгляду справи підтверджено правомірність формування позивачем податку на прибуток та податку на додану вартість по операціях з контрагентами ТОВ "Елатек Компані" та ФОП ОСОБА_1 , що дає підстави спростувати твердження відповідача про правомірність податкового повідомлення - рішення № від 20.08.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в загальному розмірі 177 740 грн; та податкового повідомлення-рішення № від 20.08.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в загальному розмірі 197 490 грн.

Оцінюючи податкове повідомлення-рішення № від 20.08.2019, яким застосовані штрафні (фінансові) санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб в розмірі 510 грн, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 18 Податкового кодексу України, податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Згідно з абз. 2 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до п. 177.8 статті 177 Податкового кодексу України, під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

З огляду на те, що фізичними особами-підприємцями, з якими позивач мав господарські правовідносини, і щодо яких останнім не була зазначена інформація у формі №1-ДФ, були надані копії документів, що підтверджують їх державну реєстрацію як суб`єктів підприємницької діяльності, позивачем правомірно, згідно з вимогами п. 177.8 статті 177 Податкового кодексу України, податок не утримувався та згадана звітність не подавалась, оскільки в даному випадку ПП "ВМ-ТРАНССЕРВІС" не виступав податковим агентом вказаних осіб.

Документи щодо реєстрації контрагентів позивача в якості суб`єктів підприємницької діяльності в повній мірі надані позивачем до суду та приєднані до матеріалів справи /а.с. 47-179 т.2/.

Отже, контролюючий орган безпідставно застосував до позивача штрафні (фінансові) санкцій, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення № від 20.08.2019 підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Належним способом захисту прав позивача є визнання податкових повідомлень-рішень № від 20.08.2019, № від 20.08.2019, № від 20.08.2019 протиправними та їх скасування.

Розподіл судових витрат

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5636 грн 10 коп. згідно з платіжним дорученням від 03.09.2019 № 565 /а.с.4 т.1/.

Отже, враховуючи задоволення позову, на користь позивача підлягають відшкодуванню судовий збір, сплачений позивачем за подання цього позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов приватного підприємства "ВМ-ТРАНССЕРВІС" (вул.Шевченка, 4 с.Білоцерківка Великобагачанського району Полтавської області ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул.Європейська 4 м.Полтава ) задовольнити повністю.

Податкові повідомлення-рішення № від 20.08.2019 року, № від 20.08.2019 року, № від 20.08.2019 року - визнати протиправними та скасувати.

Стягнути на користь приватного підприємства "ВМ-ТРАНССЕРВІС" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області витрати зі сплати судового збору у загальній сумі 5 636,10 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий суддя І.С. Шевяков