Справа № 160/6865/19
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2019 року Справа № 160/6865/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняБезрученко К.В.,
представника позивача: представників відповідача: Команова В.В., Дроздюк А.В., Глухої О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,
В обґрунтування заявленого позову позивачем зазначено, що Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «ДМК» з питань формування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. по декларації з податку на додану вартість за грудень 2018 року, результати якої оформлені актом від 05.03.2019 № 38/28-10-46-06-05393043.
Згідно наведених в акті перевірки висновків, перевіркою встановлені наступні порушення податкового законодавства ПАТ «ДМК»:
- абз. г) п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), внаслідок заниження суми податкових зобов`язань з ПДВ на суму 1724892,00 грн., за результатами операцій зі знецінення ТМЦ, визнаних непридатними для подальшого використання за початковим призначенням, в тому числі по періодам: листопад 2018 року - 1480716,00 грн.; грудень 2018 року - 244176,00 грн. (далі - порушення №1);
- п. 198.1, п.198.2 ст. 198 ПК України, що призвело до завищення суми податкового кредиту на суму у розмірі 564105,00 грн., за результатами здійснення безпідставного документального оформлення нереальних господарських операцій, в тому числі по періодам: листопад 2018 року - 426084,00 грн.; грудень 2018 року - 138021,00 грн. (далі - порушення №2);
- п. 188.1 ст.188, з урахуванням п. 14.1.71, п. 198.1, п. 198.2 ст. 198 ПК України, що призвело до завищення суми податкового кредиту на суму у розмірі 6981854,00 грн., за результатами здійснення операцій з реалізації продукції власного виробництва за цінами, нижчими їх виробничої собівартості, в тому числі по періодам: листопад 2018 року - 791623,00 грн.; грудень 2018 року - 6190231,00 грн. (далі - порушення №3).
Щодо порушення № 1, то за результатом проведеної перевірки контролюючим органом було встановлено, що на підприємстві позивача проведено знецінення ТМЦ в грудні 2018 року на суму 2236769, 17 грн. (п. 1.1.1. акта перевірки) та в листопаді 2018 року на суму 13564113,81 грн. (п. 4.2. акта перевірки).
Відповідно до актів знецінення причиною знецінення напівфабрикатів та НЗВ (заготовки) є неможливість використання таких запасів за первісним призначенням, у т.ч., за рахунок втрати товарного виду, погіршення характеристик під впливом факторів зовнішнього середовища.
З урахуванням положень п.198.3 ст.198., п.189.1 ст.189, п.188.1 ст.188 ПК України, контролюючий орган дійшов висновку, що оскільки під час придбання ТМЦ (в тому числі зіпсованих) суми ПДВ були включені до складу податкового кредиту, то ПАТ «ДМК» повинно не пізніше останнього звітного (податкового) періоду, в якому відбувається їх списання, здійснити нарахування податкових зобов`язань з ПДВ, виходячи з вартості придбання таких ТМЦ, а саме ПДВ: у сумі 244175,72 грн. в грудні 2018 року та у сумі 1480715,71 грн. у листопаді 2018 року.
Позивач зазначає, що операції зі списання ТМЦ, у зв`язку з неможливістю їх використання в діяльності підприємства взагалі не є тотожними операціями з уцінки ТМЦ, у зв`язку з неможливістю їх використання за початковим призначенням, оскільки останнє передбачає своїм наслідком використання таких ТМЦ за іншим призначенням в господарській діяльності цього ж підприємства і відповідно включення вартості цих ТМЦ до об`єкту оподаткування (готової продукції).
Під час проведення перевірки ПАТ «ДМК» надано перевіряючим саме акти уцінки, які в акті перевірки відображені як «акти знецінення та списання», що свідчить про викривлення уповноваженими особами контролюючого органу дійсних обставин справи.
В даному випадку зіпсування таких запасів не мало наслідком їх втрату чи ліквідацію, а лише їх уцінку та зміну у статусі відображення в бухгалтерському обліку цих ТМЦ на ресурсоутримуючі відходи (металобрухт). А отже, дохід від використання знецінених запасів буде отримано комбінатом у складі вартості реалізованої продукції власного виробництва, що спростовує висновки перевіряючих про те, що уцінені запаси починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю.
Позивач наголошує на тому, що не повинен нести відповідальність за поведінку своїх контрагентів, оскільки в податковому праві визнається принцип індивідуальної відповідальності платника податків за невиконання своїх податкових зобов`язань, отже ніхто не повинен відповідати за протиправну поведінку та невиконання своїх зобов`язань перед бюджетом третіми особами.
Щодо суті порушення № 3 (реалізація продукції власного виробництва за цінами, нижчими їх виробничої собівартості), то в обґрунтування такого висновку перевіряючі посилаються на те, що згідно аналізу податкової звітності з ПДВ за грудень та листопад 2018 року та АІС «Податковий блок» основним покупцем металопродукції ПАТ «ДМК» є ТОВ «ПОЛЮС ТРЕЙДИНГ».
Податкові зобов`язання з податку на додану вартість по операціям поставки готової продукції ПАТ«ДМК» сформовані, виходячи з договірних цін. Також, контролюючий орган зазначає, що за даними бухгалтерського обліку встановлено здійснення ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» реалізації продукції власного виробництва з отриманням збитків. Тобто, виробнича собівартість продукції ПАТ «ДМК» перевищує вартість реалізації.
З урахуванням зазначених обставин, контролюючий орган вважає, що застосування договірних цін в якості ринкових/звичайних цін в даних фінансово-господарських операціях між ПАТ «ДМК» та ТОВ «ПОЛЮС ТРЕЙДИНГ» суперечить пп.14.1.71 пп. 14.1.219 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України. Тому, під час продажу самостійно вироблених товарів, реалізованих нижче їх собівартості, у ПАТ «ДМК» відсутні економічні причини укладання угод за ціною, нижчою за виробничу собівартість, оскільки підприємство має збитковий характер діяльності.
Позивач вказав, що рівень ринкових цін не визначається лише рівнем цін продукції, реалізованої виключно одним ТОВ «ПОЛЮС ТРЕЙДИНГ». В акті перевірки та в додатках на нього перевіряючими не наведено даних стосовно цін на ринку ідентичних товарів. Навпаки, перевіряючі контролюючого органу зазначили, що не володіють такою інформацією, а тому їх висновки про невідповідність договірних цін продажу ПАТ «ДМК» власної продукції ринковим цінам нічим не підтверджені.
Таким чином, висновки перевіряючих контролюючого органу про допущене ПАТ «ДМК» порушення п. 188.1 ст. 188 ПК України ґрунтуються виключно на припущеннях, тлумаченнях на власний розсуд економічних категорій, без посилання на конкретні норми закону, що прямо порушено ПАТ «ДМК» під час здійснення фінансово-господарських операцій у періоді, що перевірявся.
Щодо тверджень перевіряючих про те, що у ПАТ «ДМК» відсутні економічні причини укладання угод за ціною, нижчою за виробничу собівартість, оскільки підприємство має збитковий характер діяльності, то перевіряючими не зазначено на підставі яких законодавчих норм та на підставі яких доказів ними зроблено означені висновки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №160/6865/19 та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21 серпня 2019 року. Останнє судове засідання відбулося 06 грудня 2019 року.
19 серпня 2019 року відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказав, що за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки ПАТ «ДМК» встановлено порушення позивачем: абз. «в» п. 200.4 ст. 200 ПК України, внаслідок чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в грудні 2018 року на суму у розмірі 9270850,00 грн. та п. 201.10 ст. 201 ПК України, в частині відсутності виписки та не здійснення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму у розмірі 8706745,25 грн..
Представником позивача для додаткового обгрунтування своєї позиції були надані: 21 серпня 2019 року відповідь на відзив (а.с. 194, т.2), від 10.10.2019 та 04.12.2019 додаткові пояснення (а.с. 209, т.3 та а.с.157, т. 3), від 06.12.2019 письмові пояснення на усні доводи відповідача (а.с. 168, т.4), в яких викладені доводи аналогічні доводам позовної заяви.
Представником відповідача надані 20 вересня 2019 року заперечення на відповідь на відзив (а.с. 196, т.3) та від 11.11.2019 додаткові пояснення (а.с. 23, т.4).
У судовому засіданні 06 грудня 2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти адміністративного позову, просили суд відмовити в його задоволенні повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з таких підстав.
Згідно з висновками означеного акта перевіркою встановлено порушення ПАТ «ДМК»:
- абз. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України, внаслідок заниження суми податкових зобов`язань з ПДВ на суму у розмірі 1724892,00 грн., за результатами операцій зі знецінення ТМЦ, визнаних непридатними для подальшого використання за початковим призначенням, в тому числі по періодам: листопад 2018 року - 1480716,00 грн.; грудень 2018 року - 244176,00 грн.;
- п.198.1, п.198.2 ст. 198 ПК України, що призвело до завищення суми податкового кредиту у розмірі 564105,00 грн., за результатами здійснення безпідставного документального оформлення нереальних господарських операцій, в тому числі по періодам: листопад 2018 року - 426084,00 грн.; грудень 2018 року - 138021,00 грн.;
- п.188.1 ст. 188, з урахуванням п. 14.1.71, п. 198.1. п. 198.2 ст. 198 ПК України, що призвело до завищення суми податкового кредиту на суму у розмірі 6981854,00 грн., за результатами здійснення операцій з реалізації продукції власного виробництва за цінами, нижчими їх виробничої собівартості, в тому числі по періодам: листопад 2018 року - 791623,00 грн.; грудень 2018 року - 6190231,00 грн.
Вищеозначене призвело до порушення п.200.1 ст.200 ПК України, а саме: завищення від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту грудня 2018 року на суму у розмірі 9270850,00 грн.
З огляду на наведене, контролюючим органом констатовано порушення ПАТ «ДМК»: 1) п.188.1 ст. 188, з урахуванням п. 14.1.71, п. 198.1, п. 198.2, абз. г) п. 198.5 ст. 198, п. 200.1, абз. «в» п. 200.4 ст. 200 ПК України, внаслідок чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в грудні 2018 року на суму у розмірі 9270850 грн.;
- п. 201.10 ст. 201 ПК України, в частині відсутності виписки та не здійснення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму у розмірі 8706745,25 грн..
На підставі акта перевірки від 05.03.2019 №38/28-10-46-06-05393043 відповідачем прийняті оскаржені податкові повідомлення- рішення:
Як видно з акта перевірки контролюючим органом встановлено, що на підприємстві позивача проведено знецінення ТМЦ в грудні 2018 року на суму 2236769,17 грн. (п. 1.1.1. акта перевірки) та в листопаді 2018 року на суму 13564113,81 грн. (п. 4.2. акта перевірки).
Відповідно до актів знецінення причиною знецінення напівфабрикатів та НЗВ (заготовки) є неможливість використання таких запасів за первісним призначенням, у т.ч. за рахунок втрати товарного виду, погіршення характеристик під впливом факторів зовнішнього середовища.
За даними актів на знецінення та списання товарно-матеріальних цінностей, зазначені напівфабрикати не можуть бути використаними у виробництві та при виконанні ремонтних робіт. Вартість таких ТМЦ в обліку товариства виключено зі складу запасів, що обліковуються по рахункам 23 «Виробництво» та 25 «НЗВ» в якості вартості незавершеного виробництва та напівфабрикатів та за переоціненою вартістю обліковано на рахунку ресурсоутримуючих відходів (металобрухт).
З урахуванням положень п. 198.3 ст. 198, п. 189.1 ст. 189, п. 188.1 ст. 188 ПК України, контролюючий орган дійшов висновку, що оскільки під час придбання ТМЦ (в тому числі зіпсованих) суми ПДВ були включені до складу податкового кредиту, то ПАТ «ДМК» повинно не пізніше останнього звітного (податкового) періоду, в якому відбувається їх списання, здійснити нарахування податкових зобов`язань з ПДВ, виходячи із вартості придбання таких ТМЦ, а саме: ПДВ у сумі 244175,72 грн. в грудні 2018 року та у сумі 1480715,71 грн. у листопаді 2018 року.
Як видно з акта перевірки в обґрунтування своєї позиції щодо відсутності права у позивача на формування від`ємного значення у декларації з ПДВ за грудень 2018 року, податковий орган вказує на те, що господарські операції із ТОВ «МІЯ УКРАЇНА», ТОВ «ПРОФІ СЕРВІС ТД», ТОВ «НВП «ДНІПРОДОНКОМПАНІЯ» є нереальними.
Також, встановлена невідповідність між наданими документами та даними баз даних АІС «Податковий блок», відсутність джерела походження товару, що дає змогу стверджувати про неможливість здійснення господарської діяльності в розумінні пп. 14.1.36 ПК України та частин першої та другої ст. 3 Господарського кодексу України.
На думку контролюючого органу вищезазначене дає змогу стверджувати про відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, недостовірність даних відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.
Відповідно до наданих до перевірки документів в якості первинних ТОВ «НВП «ДНІПРОДОНКОМПАНІЯ» реалізовано ротор ексгаустера Н-750 у кількості - 1 шт., та заготівки лопатки ротора ексгаустера у кількості - 196 шт на ПАТ «Дніпровський меткомбінат» у період: листопад, грудень 2018 року.
Враховуючи відсутність технічних та трудових ресурсів як у ТОВ «НВП «ДНІПРОДОНКОМПАНІЯ», так і у його постачальників, невідповідність між наданими документами та даними баз даних АІС «Податковий блок», відсутність джерела походження редукторів, означене дає змогу стверджувати про неможливість здійснення господарської діяльності в розумінні пп. 14.1.36 ПК України та частин першої і другої ст. 3 Господарського кодексу України.
Тобто, ПАТ «ДМК» здійснено безпідставне документальне оформлення нереальної господарської операції з придбання редукторів у ТОВ «НВП «ДНІПРОДОНКОМПАНІЯ» та, як наслідок, порушено п.198.1, п.198.2 ст.198 ПК України, що призвело до завищення суми податкового кредиту (рядок 17 Декларації) в грудні 2018 року на 332048,00 грн..
Також в акті перевірки викладені висновки про те, що позивачем реалізовано продукцію за договірними цінами, нижчими виробничої собівартості такої продукції, що призвело до заниження бази оподаткування ПДВ: у листопаді 2018 року - на суму у розмірі 3958113,81 грн.; у грудні 2018 року- на суму у розмірі 30951155,30 грн.; та відповідно, заниження сум податкових зобов`язань: у листопаді 2018 року - на суму у розмірі 791622,76 грн.; у грудні 2018 року - на суму у розмірі 6190231,00 грн.
В обґрунтування такого висновку перевіряючі контролюючого органу посилаються на те, що згідно аналізу податкової звітності з ПДВ за грудень та листопад 2018 року та АІС «Податковий блок» основним покупцем металопродукції ПАТ «ДМК» є ТОВ «ПОЛЮС ТРЕЙДИНГ».
Податкові зобов`язання з податку на додану вартість по операціям поставки готової продукції ПАТ«ДМК сформовані виходячи з договірних цін.
Також, контролюючий орган зазначає, що за даними бухгалтерського обліку встановлено здійснення ПАТ «ДМК» реалізації продукції власного виробництва з отриманням збитків. Тобто, виробнича собівартість продукції ПАТ «ДМК» перевищує вартість реалізації.
З урахуванням зазначених обставин, контролюючий орган вважає, що застосування договірних цін в якості ринкових/звичайних цін в даних фінансово-господарських операціях між ПАТ «ДМК» та ТОВ «ПОЛЮС ТРЕЙДИНГ» суперечить пп. 14.1.71 пп. 14.1.219 п. 14.1 ст. 14 ПК України.
Тому при продажу самостійно вироблених товарів, реалізованих нижче їх собівартості, у ПАТ «ДМК» відсутні економічні причини укладання угод за ціною, нижчою за виробничу собівартість, оскількипідприємство має збитковий характер діяльності.
Звичайна ціна на продукцію власного виробництва не може бути нижчою за фактичну собівартість кожної партії конкретного найменування продукції за відсутністю економічних причин чи ділової мети щодо укладання збиткових договорів на поставку продукції.
Враховуючи викладене, ПАТ «ДМК» порушено п. 188.1 ст. 188, з урахуванням п.14.1.71 ПК України, п.15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307, з урахуванням змін та доповнень в редакціях, що відповідають звітному періоду, що призвело до заниження бази оподаткування ПДВ на «-« 3958113,81 грн. та, відповідно, суми податкових зобов`язань листопада 2018 року (за ставкою, визначеною п.193.1 ст.193 ПК України) на суму у розмірі 791622,76 грн.
Дослідивши надані сторонами докази та фактичні обставини даної справи, суд не погоджується із позицією податкового органу, яка відображена в акті перевірки від 05.03.2019 № 38/28-10-46-06-05393043, виходячи з такого.
Оцінюючи доводи податкового органу про нереальність господарських операцій між ПАТ «ДМК» і ТОВ «МІЯ УКРАЇНА», ТОВ «ПРОФІ СЕРВІС ТД», ТОВ «НВП «ДНІПРОДОНКОМПАНіЯ», суд зазначає таке.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення), господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Отже, судом підлягає дослідженню факт реальності господарських операцій між ПАТ «ДМК» та ТОВ «МІЯ УКРАЇНА», ТОВ «ПРОФІ СЕРВІС ТД», ТОВ «НВП «ДНІПРОДОНКОМПАНІЯ» та реальність зміни майнового стану першого.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.2.1 ст.2 Положення, згідно з яким первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Пунктом 2.2. Положення передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Згідно з п. 2.4 Положення, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань платників податків здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення), а не про правочини (господарські зобов`язання).
Факт вчинення певних господарських операцій та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника.
У періоді, що перевірявся, ПАТ «ДМК» мало взаємовідносини з ТОВ «МІЯ УКРАЇНА», ТОВ «ПРОФІ СЕРВІС ТД», ТОВ «НВП «ДНІПРОДОНКОМПАНІЯ».
Так, між позивачем та ТОВ «МІА УКРАЇНА» укладений договір від 04.10.2018 №18-1089-02, на підставі якого позивачем здійснено придбання у ТОВ «МІА УКРАЇНА» товару - бірки полімерні всього на суму 926949,60 грн. (в т.ч. ПДВ - 154491,60 грн.).
На підтвердження виконання умов зазначеного договору позивачем суду надані: рахунки-фактури, видаткові накладні, податкові накладні, платіжні доручення, сертифікати, товарно-транспортні накладні, прибуткові ордери, реєстри видаткових документів (внутрішнє переміщення поставленого товару), належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 121 - а.с. 174, т. 2).
На підтвердження реальності вказаних господарських операцій позивачем до суду надані: рахунки-фактури, видаткові накладні, податкові накладні, платіжні доручення, прибуткові ордери, сертифікати, експрес-накладні «Нової пошти», висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи, реєстри видаткових документів (внутрішнє переміщення поставленого товару).
Окрім того, постачання продукції підтверджується службовими записками щодо надання дозволу на в`їзд на територію комбінату транспортних засобів постачальника ТОВ «ПРОФІ СЕРВІС ТД», а також витягами з журналу обліку в`їзду-виїзду автотранспорту (ввезення-вивезення ТМЦ), належним чином засвідчені копії означених документів містяться в матеріалах справи (а.с. 87 - а.с. 113, т. 2).
30.10.2017 між позивачем і ТОВ «НВП «ДНІПРОДОНКОМПАНІЯ» укладений договір №17-0790-02, за умовами якого позивачем у вказаного підприємства придбано товар: заготівку лопатки ротора та ротори ексгаустера Н-7500 на суму у розмірі 1992288 грн. (в т.ч. ПДВ - 332048 грн.).
На підтвердження фактичного придбання товару у ТОВ «НВП «ДНІПРОДОНКОМПАНІЯ» позивачем надані суду рахунки-фактури, видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, сертифікати, акти про фактичну якість (комплектність) продукції, прибуткові ордери, вимоги (на внутрішнє переміщення поставленого товару).
Окрім того, постачання продукції підтверджується службовими записками щодо надання дозволу на в`їзд на територію підприємства позивача транспортних засобів постачальника ТОВ «НВП «ДНІПРОДОНКОМПАНІЯ», а також витягами з журналу обліку в`їзду-виїзду автотранспорту (ввезення-вивезення ТМЦ), належним чином засвідчені копії означених документів містяться в матеріалах справи (а.с. 39 - а.с. 72, т. 2).
Суд зазначає, що посилання податкового органу на інформацію баз даних контролюючого органу щодо відсутності у контрагентів позивача можливості виконувати роботи (надавати послуги) чи поставляти товари не заслуговують на увагу, оскільки внесені відомості баз даних податкового органу є одним із заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на відповідача функцій та завдань, а висновки, викладені в податковій інформації, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2018 року у справі №818/418/17 (касаційне провадження №К/9901/5097/17, номер судового рішення в ЄДРСР № 72791313).
У свою чергу, податкова інформація щодо контрагента по ланцюгу постачання не спростовує реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом, оскільки відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 у справі №813/1497/17 (адміністративне провадження №К/9901/3819/17, номер судового рішення в ЄДРСР № 72343803).
Не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 02 квітня 2019 року у справі №826/6245/18 (адміністративне провадження №К/9901/3279/19, номер судового рішення в ЄДРСР № 80894091.
Таким чином суд відхиляє посилання відповідача на відсутність у ТОВ «МІЯ УКРАЇНА», ТОВ «ПРОФІ СЕРВІС ТД», ТОВ «НВП «ДНІПРОДОНКОМПАНІЯ» основних засобів, трудових ресурсів, виробничого обладнання, що встановлена на підставі аналізу баз даних податкового органу.
Доводи податкового органу щодо відсутності у ТОВ «МІЯ УКРАЇНА», ТОВ «ПРОФІ СЕРВІС ТД», ТОВ «НВП «ДНІПРОДОНКОМПАНІЯ» необхідних умов для ведення господарської діяльності, трудових, матеріальних ресурсів, як підстави неможливості реального здійснення господарських операцій є необгрунтованими, з огляду на не доведення відповідачем відсутності можливості у контрагентів укладати із іншими суб`єктами господарювання власні договори оренди, найма та інші, з метою виконання своїх господарських зобов`язань перед
У відповідності до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно пункту 198.1 статті 198 ПК України, виникає у разі здійснення операцій, в т.ч. з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Як визначено у п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Нормами статті 201 ПК України визначено перелік документів, що є підставою для нарахування податкового кредиту.
Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних поставок, судом досліджено долучені позивачем до матеріалів справи копії належним чином оформлених первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій і їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій.
Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
З урахуванням вищевикладеного та досліджених під час розгляду справи первинних документів, судом встановлений рух активів від ТОВ «МІЯ УКРАЇНА», ТОВ «ПРОФІ СЕРВІС ТД», ТОВ «НВП «ДНІПРОДОНКОМПАНІЯ» до ПАТ «ДМК», таким чином, віднесення позивачем до складу податкового кредиту листопаді - грудні 2018 року суми у розмірі 564105,00 грн. на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «МІЯ УКРАЇНИ», ТОВ «ПРОФІ СЕРВІС ТД», ТОВ «НВП «ДНІПРОДОНКОМПАНІЯ» відповідає вимогам норм чинного податкового законодавства, а використання позивачем товарів, придбаних у ТОВ «МІЯ УКРАЇНА», ТОВ «ПРОФІ СЕРВІС ТД», ТОВ «НВП «ДНІПРОДОНКОМПАНІЯ» у власній господарській діяльності, відповідає характеру та меті його господарської діяльності.
Щодо порушення позивачем абз. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України внаслідок заниження суми податкових зобов`язань з ПДВ на суму у розмірі 1724892 грн., за результатами операцій зі знецінення ТМЦ, визнаних непридатними для подальшого використання за початковим призначенням, в тому числі по періодам: листопад 2018 року - грудень 2018 року, суд виходить з такого.
За результатом проведеної перевірки контролюючим органом встановлено, що на комбінаті було проведено знецінення ТМЦ в грудні 2018 року на суму 2236769, 17 грн. (п.1.1.1. акта перевірки) та в листопаді 2018 року на суму 13564113,81 грн. (п. 4.2. акта перевірки).
Відповідно до актів знецінення, причиною знецінення напівфабрикатів та НЗВ (заготовки) є неможливість використання таких запасів за первісним призначенням, у т.ч. за рахунок втрати товарного виду, погіршення характеристик під впливом факторів зовнішнього середовища.
За даними актів на знецінення та списання товарно-матеріальних цінностей, зазначені напівфабрикати не можуть бути використаними у виробництві та при виконанні ремонтних робіт. Вартість таких ТМЦ в обліку товариства виключено зі складу запасів, що обліковуються по рахункам 23 «Виробництво» та 25 «НЗВ» в якості вартості незавершеного виробництва та напівфабрикатів та за переоціненою вартістю обліковано на рахунку ресурсоутримуючих відходів (металобрухт).
З урахуванням положень п.198.3 ст.198, п.189.1 ст.189, п.188.1 ст.188 ПК України, контролюючий орган дійшов висновку, що оскільки під час придбання ТМЦ (в тому числі зіпсованих) суми ПДВ були включені до складу податкового кредиту, то ПАТ «ДМК» повинно не пізніше останнього звітного (податкового) періоду, в якому відбувається їх списання, здійснити нарахування податкових зобов`язань з ПДВ, виходячи з вартості придбання таких ТМЦ, а саме: нарахувати ПДВ у сумі 244175,72 грн. в грудні 2018 року та у сумі 1480715,71 грн. у листопаді 2018 року.
Отже, як видно з акта перевірки, висновки контролюючого органу грунтуються на тому, що у разі списання ТМЦ (в тому числі зіпсованих) вони починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю такого платника податку, що випливає із положень п. 198.5 ст. 198, п. 189.1 ст. 189, п. 188.1 ст. 188 ПК України.
З такою позицією відповідача суд погодитись не може, виходячи з такого.
Відповідно до пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків.
На підставі п. 198.5 ст. 198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:
придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;
придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Таким чином, виходячи із положень п. 198.5 ст. 198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання за товарами, придбаними з податком на додану вартість, у тому разі, якщо вони починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Відповідно до п. 185.1 ст.185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
в) ввезення товарів на митну територію України;
г) вивезення товарів за межі митної території України;
е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
В силу п.187.1. ст.187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.2 статті 200 ПК України визначено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Відповідно до п. 200.4 ст.200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що ПАТ «ДМК» є підприємством з повним металургійним циклом, в тому числі, основним видом діяльності останнього є: виробництво чавуну сталі та феросплавів (код КВЕД 24.10), а також оптова торгівля металами та металевими рудами (код КВЕД 46.72). В процесі провадження господарської діяльності позивачем використовується металобрухт і його використання безпосередньо пов`язане з господарською діяльністю комбінату. На підприємстві позивача у разі виявлення ТМЦ, що застаріли або втратили свої властивості, у зв`язку з чим не можуть бути використані за початковим призначенням, але мають корисні відходи, вони підлягають уцінці (зменшення вартості) до ціни брухту. Ціна визначається на рівні ціни брухту власного виробництва, що визначається на комбінаті щомісячно.
Брухт, що утворюється внаслідок зазначених подій (корисні відходи) переміщується у складському обліку, що супроводжується відповідною накладною на внутрішнє переміщення (форми м-13).
Позивачем до матеріалів справи надані акти знецінення: №9 від 14 грудня 2018 року; № 234 від 13 грудня 2018 року; № 233 від 13 грудня 2018 року; № 237 від 18 грудня 2018 року; № 213 від 15 листопада 2018 року; № 216 від 22 листопада 2018 року; № 215 від 22 листопада 2018 року; № 141 від 21 листопада 2018 року; № 140 від 21 листопада 2018 року; № 8 від 22 листопада 2018 року; № 7 від 20 листопада 2018 року.
Відображення брухту у складському обліку оформлене позивачем згідно з накладними на внутрішнє переміщення товару (форми М-13): № 86 від 31 грудня 2018 року; № 85 від 14 грудня 2018 року; № 84 від 14 грудня 2018 року; № 87 від 19 грудня 2018 року; № 73 від 19 листопада 2018 року; № 75 від 22 листопада 2018 року; № 74 від 22 листопада 2018 року; № 182 від 21 листопада 2018 року; № 181 від 21 листопада 2018 року; № 77 від 30 листопада 2018 року; № 78 від 30 листопада 2018 року.
Як пояснив представник позивача, комбінат здійснює, в тому числі, сталеплавильне виробництво (конвертерний цех), зокрема, здійснює заготівлю МБЛЗ (Машина безперервного лиття заготівок), яка є напівфабрикатом власного виробництва для наступних цехів: новопрокатного, сортопрокатного, фасонно-ливарного. Брухт зі складського обліку переміщується у виробництво, що оформлюється - накладною вимогою форми М-11.
На підтвердження здійснення такого переміщення позивачем надані: реєстр видаткових документів №ц/3 від 31 грудня 2018 року; вимога №610 від 29 грудня 2018 року; вимога №610 від 29 грудня 2018 року; вимога №610 від 29 грудня 2018 року; вимога №610 від 29 грудня 2018 року; вимога №19 від січня 2019 року; вимога №545 від 30 листопада 2018 року; вимога №610 від 29 грудня 2018 року; вимога №19 від січня 2019 року; вимога №122 від 28 листопада 2019 року; вимога №545 від 30 листопада 2018 року; вимога №545 від 30 листопада 2018 року; вимога №565 від 30 листопада 2018 року; вимога №615 від 30 грудня 2018 року; вимога №565 від 30 листопада 2018 року; вимога №615 від 30 грудня 2018 року; реєстр видаткових документів №ц/1 від 28 лютого 2019 року; реєстр видаткових документів №ц/2 від 31 січня 2019 року; реєстр видаткових документів №ц/1 від 28 лютого 2019 року; реєстр видаткових документів №ц/2 від 31 січня 2019 року.
Міжнародний стандарт бухгалтерського обліку 2 (МСБО 2) «Запаси» (надалі - МСІ) визнає запаси активами, які: а) утримуються для продажу у звичайному ході бізнесу; б) перебувають у процесі виробництва для такого продажу або в) існують у формі основних чи допоміжних матеріалів для споживання у виробничому процесі або при наданні послуг (п. 6).
В силу п. 8 МСБО 2, запаси включають товари, що були придбані та утримуються для перепродажу, у тому числі, наприклад, товари, придбані підприємством роздрібної торгівлі та утримувані для перепродажу, або земля та інша нерухомість для перепродажу. Запаси включають також готову вироблену продукцію або незавершене виробництво суб`єкта господарювання й основні та допоміжні матеріали, призначені для використання в процесі виробництва. У випадку виконавця послуг запаси включають витрати на послуги, як це описано в параграфі 19, для яких суб`єкт господарювання ще не визнав відповідний дохід.
Відповідно до п.9 та п.10 МСБО 2 запаси оцінюють за меншою з таких двох величин: собівартість та чиста вартість реалізації.
Собівартість запасів повинна включати всі витрати на придбання, витрати на переробку та інші витрати, понесені під час доставки запасів до їх теперішнього місцезнаходження та приведення їх у теперішній стан.
Окрім цього, п.34 МСБО 2 встановлено, що «коли запаси реалізовані, їхня балансова вартість повинна визнаватися витратами періоду, в якому визнається відповідний дохід. Сума будь - якого часткового списання запасів до їх чистої вартості реалізації та всі витрати запасів повинні визнаватися витратами періоду, в якому відбувається часткове списання або збиток...».
Згідно (ІА5) 2 «Запаси» Міжнародного стандарту фінансової звітності, а саме: пунктом 9 визначається, що запаси мають оцінюватися по найменшій з двох величин: собівартості або чистої ціни продажу. Це досягається або шляхом уцінки, або шляхом утворення резерву на знецінення запасів.
Підпунктом 3.15 Методичних рекомендацій із бухгалтерського обліку запасів, затверджених наказом Мінфіну від 10.01.2007 № 2 визначено, що уцінку запасів до чистої вартості реалізації оформлюється актом уцінки (знецінення).
Як встановлено судом під час розгляду справи, перевіряючими контролюючого органу ототожнюється поняття «списання» та «знецінення (уцінка)» в контексті п. 198.5 ст. 198 ПК України.
Суд зазначає, що слід відмежовувати операції зі списання ТМЦ, у зв`язку з неможливістю їх використання в діяльності підприємства взагалі, від операцій з уцінки ТМЦ, у зв`язку з неможливістю їх використання за початковим призначенням, оскільки останнє передбачає своїм наслідком використання таких ТМЦ за іншим призначенням в господарській діяльності цього ж підприємства і відповідно включення вартості цих ТМЦ до об`єкту оподаткування (готової продукції).
Судом встановлено, що в ході проведення перевірки ПАТ «ДМК» надано перевіряючим саме акти знецінення, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи, однак перевіряючими в акті перевірки вони відображені як акти знецінення та списання.
Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що дохід від використання знецінених запасів буде отримано комбінатом у складі вартості реалізованої продукції власного виробництва, що в свою чергу спростовує висновки перевіряючих, що уцінені запаси починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю.
Відповідно до пп. «а», «б» п. 185.1 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких відповідно до ст. 186 ПК України розташоване на митній території України.
Під постачанням товарів розуміють будь-яке передання права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (пп. 14.1.191 ПК України).
Згідно до даних бухгалтерського обліку ПАТ «ДМК», сума на яку було проведено уцінення ТМЦ не вибула з обліку, а навпаки обліковується на рахунку собівартості реалізованих товарів. У свою чергу, безпосередньо знецінені ТМЦ залишаються у виробництві і в наступному використовуються в господарській діяльності.
Отже, фактично в даному випадку зіпсування таких запасів не мало наслідком їх втрату чи ліквідацію, а лише їх уцінку та зміну у статусі відображення в бухгалтерському обліку цих ТМЦ на ресурсоутримуючі відходи (металобрухт).
Резюмуючи викладене, суд зазначає, сама собою операція проведення уцінки не є операцією постачання товару, тому в цьому випадку ПДВ не нараховується, також не нараховується ПДВ на підставі положень пп. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України, оскільки запаси після уцінки продовжують використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.
Зазначена позиція також була висловлена Державною фіскальною службою у податковій консультації від 10.09.2019 №99/6/99-00-07-15-03-02-15/ІПК та листі ДФС від 16.04.2018 №1600/6/99-99-15-03-02/ІПК «Про застосування окремих норм Податкового кодексу України при проведенні процедури уцінки запасів».
Щодо порушення позивачем п.188.1 ст.188 ПК України, з урахуванням п.14.1.71 ПК України, п. 15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307, з урахуванням змін та доповнень в редакціях, що відповідають звітному періоду, що призвело до заниження бази оподаткування ПДВ у листопаді 2018 року на суму у розмірі 3958113,81 грн. та, відповідно, суми податкових зобов`язань у листопаді 2018 року (за ставкою, визначеною п.193.1 ст.193 ПК України) на суму у розмірі 791622,76 грн. та у грудні 2018 року на суму у розмірі 6190231 грн.
В обґрунтування такого висновку перевіряючі контролюючого органу посилаються на те, що згідно аналізу податкової звітності з ПДВ за грудень та листопад 2018 року та даних АІС «Податковий блок» основним покупцем металопродукції ПАТ «ДМК» є ТОВ «ПОЛЮС ТРЕЙДИНГ».
Податкові зобов`язання з податку на додану вартість по операціям поставки готової продукції ПАТ«ДМК» сформовані виходячи з договірних цін.
Також, контролюючий орган зазначає, що за даними бухгалтерського обліку встановлено здійснення ПАТ «ДМК» реалізації продукції власного виробництва з отриманням збитків.
Тобто, виробнича собівартість продукції ПАТ «ДМК» перевищує вартість реалізації.
З урахуванням зазначених обставин, контролюючий орган зробив висновок, що застосування договірних цін в якості ринкових/звичайних цін в даних фінансово-господарських операціях між ПАТ «ДМК» та ТОВ «ПОЛЮС ТРЕЙДИНГ» суперечить пп.14.1.71, пп. 14.1.219, п.14.1 ст. 14 ПК України. Тому при продажу самостійно вироблених товарів, реалізованих нижче їх собівартості, у ПАТ «ДМК» відсутні економічні причини укладання угод за ціною, нижчою за виробничу собівартість, оскільки підприємство має збитковий характер діяльності, так як звичайна ціна на продукцію власного виробництва не може бути нижчою за фактичну собівартість кожної партії конкретного найменування продукції за відсутністю економічних причин чи ділової мети щодо укладання збиткових договорів на поставку продукції.
Таким чином, перевіряючі контролюючого органу зазначили, що економічно обґрунтованою звичайною ціною у підприємств - виробників є фактична собівартість.
З такими висновками контролюючого органу суд не погоджується, виходячи з такого.
Матеріалами справи підтверджується, що між ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» (постачальник) та ТОВ «ПОЛЮС ТРЕЙДИНГ» (покупець) укладено договір поставки №RF/17-0753-01 від 19.10.2017, за умовами якого постачальник зобов`язався передати покупцю металопродукцію у кількості та асортименті згідно специфікацій, покупець зобов`язувався прийняти та оплати поставлений товар. Згідно п.9 означеного договору, покупець повинен сплатити вартість товару.
Між ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» (постачальник) та ТОВ «ПОЛЮС ТРЕЙДИНГ» (покупець) укладено договір придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально - технічних ресурсів № МКЗ-661962/10/17-Э/17-Э/17-0868-01 від 01.11.2017, за умовами якого постачальник зобов`язався передати покупцю металопродукцію, кількість та номенклатура вказується у специфікаціях, покупець із свого боку зобов`язувався прийняти та оплати поставлений товар. Згідно п. 4.1 договору, поставка ресурсів здійснюється за цінами, які визначені відповідно до умов поставки, вказані у специфікаціях і включають у себе податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати, ціна ресурсів може бути змінена за взаємною згодою сторін договору.
Між ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» (постачальник) та ТОВ «ПОЛЮС ТРЕЙДИНГ» (покупець) укладено договір поставки №F/17-0698-01 від 27.09.2017, за умовами якого постачальник зобов`язувався передати покупцю металопродукцію у кількості та асортименті згідно специфікацій, покупець зобов`язувався прийняти та оплати поставлений товар. Згідно п.4 до договору, поставка товару здійснюється за цінами, яка визначається згідно умов поставок, ціна вказується у специфікаціях і включає в себе податки, збори та інші обов`язкові платежі.
Судом встановлено, що між ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» (постачальник) та ТОВ «ПОЛЮС ТРЕДИНГ» (покупець) укладено договір поставки №D/17-0694-01 від 27.09.2017, за умовами якого постачальник зобов`язався передати покупцю металопродукцію у кількості та асортименті згідно специфікацій, покупець зобов`язувався прийняти та оплати поставлений товар. Згідно п. 4 до означеного договору, поставка товару здійснюється за цінами, яка визначається згідно умов поставок, ціна вказується у специфікаціях і включає в себе податки, збори та інші обов`язкові платежі, зміна ціни можлива за взаємною згодою сторін договору.
Між ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» (постачальник) та ТОВ «ПОЛЮС ТРЕЙДИНГ» (покупець) укладено договір поставки №С/17-0695-01 від 27.09.2017, за умовами якого постачальник зобов`язувався передати металопродукцію (товар) у кількості та асортименті згідно специфікацій, що є невід`ємною частиною договору, покупець зобов`язувався прийняти та оплати поставлений товар. Згідно п. 4 до означеного договору, поставка товару здійснюється за цінами, яка визначається згідно умов поставок, ціна вказується у специфікаціях.
Матеріалами справи підтверджується, що між ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» (постачальник) та ТОВ «ПОЛЮС ТРЕЙДИНГ» (покупець) укладено договір придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів № МКЗ-643076/09/17/17-0669-01 від 01.10.2017, за умовами якого постачальник зобов`язався передати покупцю металопродукцію, кількість та номенклатура вказується у специфікаціях, покупець зі свого боку, зобов`язувався прийняти та оплати поставлений товар. Згідно п. 4.1 означеного договору, поставка ресурсів здійснюється за цінами, які визначені відповідно до умов поставки, вказані у специфікаціях і включають у себе податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати, ціна ресурсів може бути змінена за взаємною згодою сторін договору.
Згідно договорів, що були укладені між ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» та ТОВ «ПОЛЮС ТРЕЙДИНГ» № RF/17-0753-01 від 19.01.2017, № МКЗ-661962/10/17-Э/17-0868-01 від 01.11.2017, № F/17-0698-01 від 27.09.2017, № D/17-0694-01 від 27.09.2017, № С/17-0695-01 від 27.09.2017, № № МКЗ-643076/09/17/17-0669-01 від 01.10.2017, ціна товару, що поставлявся визначалася цими ж договорами, а саме: було передбачено, що ціна визначається між сторонами договору у специфікаціях.
Специфікаціями до договорів, що підписані ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» та ТОВ «ПОЛЮС ТРЕЙДИНГ» на кожну партію товару визначалася ціна за одиницю маси товару та загальна ціна поставки партії товару.
Як вказали перевіряючі на сторінці 31 акта перевірки, за даними Єдиного реєстру податкових накладних за період: листопад 2018 року ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» на адресу ТОВ «ПОЛЮС ТРЕЙДИНГ» виписано податкові накладні на постачання металопродукції власного виробництва (арматура, заготовка трубна, заготовка прямокутна, катанка, кутик, осі, швелер, чавун).
Судом встановлено, що під час перевірки посадовими особами відповідача не піддавалися сумніву як первинні документи, так і реальність здійснення господарських операцій з продажу вище зазначеного товару. Відповідач лише зазначив, що ціна, по якій було продано власний товар позивачем, є нижче собівартості. Представники відповідача вказали, що за результатами проведеного аналізу, ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» володів інформацією про справжні ціни на метал на ринку, є обізнаним щодо цін, які склалися на ринку аналогічних товарів. Під час перевірки контролюючим органом не встановлено юридичної залежності/пов`язаності між ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» та ТОВ «ПОЛЮС ТРЕЙДИНГ». Відповідає зазначає, що ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» поставляло ТОВ «ПОЛЮС ТРЕЙДИНГ» товар за цінами, нижчими їх собівартості.
У той же час, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач встановив ринковий рівень цін на товари, які реалізував позивач, в акті перевірки та в додатках до нього перевіряючими контролюючого органу не наведено даних стосовно цін на ринку ідентичних товарів, саме тому ним при обрахунку грошового зобов`язання використано інформацію з бухгалтерського обліку позивача про собівартість виготовленої продукції, не взято до уваги ціну договорів поставок продукції, за звичайну ціну відповідач вважає собівартість продукції.
Суд погоджується з позицією позивача стосовно того, що рівень ринкових цін не визначається лише рівнем цін продукції, реалізованої виключно одним ТОВ «ПОЛЮС ТРЕЙДИНГ».
В акті перевірки не наведено доказів, на підставі яких фактичних даних встановлено, що ціни, за якими ПАТ «ДМК» у пероді, що перевірявся, реалізовував продукцію власного виробництва, не є звичайними цінами; не доведено, що договірна ціна продажу ПАТ «ДМК» власної продукції не відповідала рівню ринкових цін.
Згідно зі ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Положеннями статті 43 та статті 44 Господарського кодексу України встановлена свобода підприємницької діяльності, зокрема: право комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.
Згідно з пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.
Відповідно до ст. 22, п. 23.1, п. 23.2 ст. 23 ПК України, об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку. Базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об`єкта оподаткування. База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання. База оподаткування і порядок її визначення встановлюються цим Кодексом для кожного податку окремо.
Згідно з п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Відповідно до п.188.1 ст.188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь - які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
Наведена норма не передбачає такої окремої складової бази оподаткування ПДВ, як «перевищення собівартості самостійно виготовлених товарів над фактичною ціною постачання». Дійсно, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін. База оподаткування являє собою вартісну, фізичну або іншу характеристику об`єкта оподаткування та є вартісною характеристикою усієї операції, яка статтею 185 ПК України визнана об`єктом оподаткування.
Підпунктом 14.1.71 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо цим пунктом не встановлено інше. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.
Виходячи з вище приведеного, вбачається, що рівень звичайної ціни прирівнюється до договірної ціни.
У постанові від 19.02.2019 у справі № 819/2399/15 Верховний Суд зробив висновок про те, що позиція контролюючого органу щодо невідповідності цін на товар рівню звичайних цін не відповідає вимогам пункту 39.14 статті 39 Податкового кодексу України, відповідно до якого обов`язок доведення того, що ціна договору (правочину) не відповідає рівню звичайної ціни, покладається на орган державної податкової служби у порядку, встановленому законом. В ході проведення документальної планової виїзної перевірки контролюючий орган не використав для визначення звичайних цін на товари (роботи, послуги) офіційні джерела інформації, у тому числі: статистичні дані державних органів і установ; ціни спеціалізованих аукціонів з торгівлі окремими видами продукції, біржові котирування; довідкові ціни спеціалізованих комерційних видань та публікацій, у тому числі електронних та інших банків даних; звіти та довідки відділів з економічних питань у складі дипломатичних представництв України за кордоном; інші інформаційні джерела, що визнаються офіційними в установленому порядку, а тому його висновки не можуть базуватися виключно на основі співставлення цін продажу свиней в межах одного періоду по одному підприємству.
Отже, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни). Однак, поняття «звичайна ціна» є широким у своєму трактуванні, ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» вважає звичайною ціною ту, за якою ним було продано власну продукцію, згідно умов договорів.
У правовому висновку Верховного Суду України, що викладений у постанові від 09.06.2015 у справі №817/2197/13-а, зазначено, що при здійсненні платником податку господарської діяльності можливі збиткові операції. Віднесення таких операцій до господарських можливе у випадках обґрунтування платником податку економічних причин чи ділової мети (зважаючи на ризики підприємницької діяльності) укладення угод за ціною нижчою за виробничу собівартість.
Згідно пп. 14.1.71. п.14.1. ст. 14 ПК України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.
Відповідно до пп. 14.1.219 п. 14.1. ст. 14 ПК України ринкова ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення» вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.
У відповідності до п. 13 Указу Президента України «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності», індикативні або звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митних цілях установлюються на підставі статистичної оціни рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, яка проводиться уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку. Індикативні або звичайні ціни не можуть встановлюватися органами виконавчої влади, які використовують їх для нарахування та стягнення податків і зборів (обов`язкових платежів) та неподаткових платежів.
Згідно з ч.1 ст.190 ГК України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни.
Поняття економічного ефекту не розкрито в Податковому кодексі України, незважаючи на те, що вказане поняття використовується у визначенні «розумна економічна причина (ділова мета)» (пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України). Не є обов`язковим, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції, не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. У платника податків повинен бути намір отримати відповідний економічний ефект. Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов`язана з господарською діяльністю підприємства, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції.
У разі коли податковий орган вважає, що звичайна ціна є іншою та те, що позивач продав продукцію за ціною нижче ніж є ринкова, внаслідок чого отримав збитки, податковий орган зобов`язаний встановити звичайну ціну, яка для певного виду продукції встановлена на ринку товарів.
У постанові від 12.02.2019 у справі №809/1385/13-а Верховний Суд зробив висновок про те, що збитковість господарської діяльності не є ознакою відсутності розумних цілей економічного характеру у господарської операції. Податковий кодекс України не містить положень, що дають можливість податковому органу оцінювати здійснені платником витрати з позиції їх економічної доцільності, раціональності та ефективності господарських взаємовідносин, у зв`язку з чим прибутковість або збитковість конкретних господарських операцій або діяльність платника в цілому за один податковий період не може слугувати підставою для висновку про відсутність ділової мети або спрямованості діяльності не на отримання прибутку, тобто для одержання необґрунтованої податкової вигоди.
Окрім того суд зазначає, що правовідносини позивача із ТОВ «ПОЛЮС ТРЕЙДИНГ» щодо реалізації товару за ціною нижче собівартості на підставі договорів №RF/17-0753-01 від 19.01.2017, № МКЗ-661962/10/17-Э/17-0868-01 від 01.11.2017, № F/17-0698-01 від 27.09.2017, № D/17-0694-01 від 27.09.2017, № С/17-0695-01 від 27.09.2017, № № МКЗ-643076/09/17/17-0669-01 від 01.10.2017 вже були предметом розгляду в адміністративній справі № 160/423/19, за результатами розгляду якої Дніпропетровський окружний адміністративний суд у рішенні від 27 березня 2019 року дійшов висновку про відсутність факту реалізації ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» продукції власного виробництва за ціною нижче собівартості. Вказана позиція також підтримана Третім апеляційним адміністративним судом в постанові від 21 листопада 2019 року у справі № 160/423/19.
З урахуванням наведеного висновки контролюючого органу щодо порушення ПАТ «ДМК» п.188.1 ст.188, з урахуванням п.п.14.1.71 п.14.1 ст.14 ПК України, є необгрунтованими, здійснені на підставі неправильного тлумачення положень податкового законодавства.
Контролюючим органом прийнято означене рішення про застосування штрафу у розмірі 50% суми ПДВ, а саме: 4353372,63 грн., у зв`язку з відсутністю реєстрації протягом граничного строку, передбаченого абзацом другим пункту 120-1.2 статті 120-1 ПК України, податкових накладних/ розрахунків коригування на суму ПДВ 8706745 грн. 25 коп.
До висновку про необхідність реєстрації податкових накладних податковий орган дійшов, у зв`язку з висновком про реалізацію позивачем продукції власного виробництва на адресу ТОВ «ПОЛЮС ТРЕЙДИНГ» за ціною, нижче собівартості та у зв`язку з проведенням уцінки ТМЦ, однак, з огляду не те, що такі порушення під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження, суд доходить до висновку, що у позивача був відсутній обов`язок по складанню податкових накладних на суму у розмірі 8706745,25 грн.
Згідно з п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.
У відповідності до ч.1, ч. 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 132, 194, 242 - 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 16 грудня 2019 року.

Суддя О.В. Царікова