Справа № 580/3500/19
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року справа № 580/3500/19
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику учасників адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Пенсійного фонду України, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Пенсійного фонду України, в якому просить:

- визнати протиправними відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 23.05.2019, від 27.08.2019 щодо призначення позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії зі зменшення пенсійного віку на п`ять років, як особі, що працювала у зоні відчуження з 1 липня 1986 року до 31 грудня 1986 року від 1 до 5 календарних днів відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- визнати протиправною відмову Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України від 30.08.2019 щодо призначення позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії зі зменшення пенсійного віку на п`ять років, як особі, що працювала у зоні відчуження з 1 липня 1986 року до 31 грудня 1986 року від 1 до 5 календарних днів відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії зі зменшення пенсійного віку на п`ять років, як особі, що працювала у зоні відчуження з 1 липня 1986 року до 31 грудня 1986 року від 1 до 5 календарних днів відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що в травні 2019 року звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області з заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач вважає неправомірною відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності підтверджуючих доказів перебування та участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період з 08 по 10 липня 1986 року, адже позивачем надано: трудова книжка, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, наказ від 07.07.1986 року №44 згідно якого ОСОБА_1 був відряджений в м. Чорнобиль для будівництва ж/колії Страхолісся-Яснов строком на 10 днів з 08.07.1986, посвідчення про відрядження від 08.07.1986, видане підприємством ДП «Механізована колона №25» ВАТ «Південбудмеханізація», авансовий звіт за липень 1986 року про оплату коштів у відрядженні, довідка ВАТ «Південбудмеханізація» Механізована колона №25 від 19.04.1999 №171, в якій зазначено, що ОСОБА_1 , як водій МК-25 був командирований згідно командировочного посвідчення НОМЕР_1 08, 09, 10 липня 1986 року на ліквідацію наслідків аварії на ЧАЕС, а зокрема на будівництво нової залізничної вітки «Страхолісся-Янів».

Позивач також стверджує, що надав рішення Ватутінського міського суду від 16.02.1993 в справі №2/10/1993, яке набрало законної сили, та яким встановлено факт того, що ОСОБА_1 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження в районі ст. Янів Чорнобильського району Київської області 8, 9, 10 липня 1986 року.

За твердженням позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області безпідставно вирішило, що всі надані документами не доводять факту участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і тому йому слід відмовити в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку.

На звернення позивача Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України також відповів неправомірною відмовою.

На підставі наведеного позивач вважає, що його позов підлягає задоволенню.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, у відзиві на адміністративний позов просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що під час вивчення спеціалістами Головного управління поданих позивачем документів встановлено, що у копіях наказів від 07.07.1986 №44 про відрядження та довідки від 19.04.1999 №171, виданої Механізованою колоною № 25 тресту «Південбудмеханізація», відсутня інформація стосовно періоду роботи, населеного пункту чи об`єкта (зони небезпеки) де позивач приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Посвідчення про відрядження від 08.07.1986 № 043538, видане ДП «Механізована колона № 25» ВАТ «Південбудмеханізація» підтверджує прибуття в м. Київ з м. Ватутіне 08.07.1986 та прибуття в м. Ватутіне з м. Київ 10.07.1986.

Згідно архівної довідки від 20.04.2017 №54/11-04-04 у документах механізованої колони №25 тресту «Південбудмеханізація» за 1986 рік, переданих на зберігання до міського архіву, інформація про направлення позивача у відрядження для виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та доплата за роботу в зоні Чорнобильської АЕС - відсутня.

Таким чином, на думку відповідача, будь-який первинний документ, наданий позивачем до Головного управління для призначення пільгової пенсії не містить інформації стосовно населеного пункту чи об`єкта (зони небезпеки), де позивач здійснював роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Крім того, відповідно до акту за результатами документальної перевірки достовірності довідок про заробітну плату та стаж роботи, поданих для призначення (перерахунку) пенсії № 697 від 07.08.2019, який знаходиться у пенсійній (відмовній) справі позивача, у міському державному архіві Ватутінської міської ради (де зберігаються архівні документи по Механізованій колоні № 25 тресту «Південбудмеханізація) будь-які документи про відрядження ОСОБА_1 для виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відсутні. В книзі наказів із кадрових питань Механізованої колони №25 тресту «Південбудмеханізація», що знаходяться на зберіганні зазначеної архівної установи, дана інформація не значиться. В книзі обліку заробітної плати ніяких поміток про відрядження в липні 1986 року не проставлено.

З огляду на зазначене, рішення Головного управління та Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України про відмову позивачу у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є законним, ознаки неправомірності в діях Головного управління та Департаменту Пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України відсутні, а вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними.

Відповідач Пенсійний фонд України, у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на ту обставину, що функції з призначення пенсій покладені на його територіальні органи, тому звернення позивача розглянуто відповідно до норм Закону України «Про звернення громадян» та йому надана вичерпна відповідь.

На підставі наведеного відповідач вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач засобами поштового зв`язку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою від 06.05.2019 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Листом від 23.05.2019 №637/Ч-10 повідомлено, що з наданих до управління документів не міститься інформація стосовно населеного пункту чи об`єкта де здійснював роботу ОСОБА_1 по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Також в листі зазначено, що заява від 06.05.2019 надіслана поштою та не відповідає встановленій формі заяви про призначення пенсії. Крім того, копії документів, доданих до заяви, не завірено належним чином, тому заяву від 06.05.2019 розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

В подальшому, позивач особисто звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою від 28.05.2019 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Листом від 27.08.2019 №75765/03-07 повідомлено про відмову в призначенні пенсії з огляду на те, що з наданих до управління документів не міститься інформація стосовно населеного пункту чи об`єкта де здійснював роботу ОСОБА_1 по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

На звернення позивача від 19.07.2019 на урядову гарячу лінію (вх. №18955/Ч-109 від 19.07.2019) департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України листом від 30.08.2019 №18955/Ч-109 повідомив, що за наслідками перевірки спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області заяви позивача та доданих до неї документів встановлено, що документи, які підтверджують участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у міському державному архіві Ватутінської міської ради (де зберігаються архівні документи по Механізованій колоні №25 тресту «Південбудмеханізація) відсутні.

Вважаючи зазначені відмови неправомірними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом, який спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території, громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28 лютого 1991 року (далі Закон №796).

Статтею 55 Закону №796 передбачено умови надання пенсії за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону №796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 5 років, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році.

Законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058).

Відповідно до «Прикінцевих положень» Закону №1058, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, пенсії за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення призначаються за нормами Закону №1058, з урахуванням положень статті 55 Закону №796.

У відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону №1058 починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 № 1566/11846 (далі Порядок №22-1), який відповідно до статті 60 Закону № 1058 та пункту 7 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого указом Президента України від 01.03.2001 №121/2001 є обов`язковим для виконання, у тому числі страхувальниками та застрахованими особами.

Відповідно до пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 при призначенні пенсії за віком, крім іншого, особа повинна надати документи, які засвідчують її особливий статус. Для підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС особа повинна надати посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

З наведених законодавчих норм вбачається, що особа, яка брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС повинна надати будь-який з вищенаведених документів, а також інші документи, які дають змогу встановити період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Під час звернення позивача до Головного управління для призначення пенсії ним до заяви додані наступні документи: трудова книжка; копія військового квитка; копія диплому про навчання; копія наказу по Механізованій колоні №25 тресту «Південбудмеханізація» від 07.07.1986 № 44, відповідно до якого позивач 08.07.1986 відряджався до м. Чорнобиль для будівництва залізничної дороги вітки «Страхолісся-Янів»; копія посвідчення про відрядження від 08.07.1986 №043538; копія авансового звіту за липень 1986 року; копія довідки від 19.04.1999 №171, виданої Механізованою колоною №25 тресту «Південбудмеханізація», про відрядження для будівництва нової залізничної вітки «Страхолісся-Янів»; довідка №54/11-04-04 від 20.04.2017 видана Ватутінським міським архівом; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії серії НОМЕР_2 від 12.03.1993; копія рішення Ватутінського міського народного суду від 16.02.1993.

Доводи відповідача, що зазначені документи не дають змогу встановити місце або об`єкт де позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно довідки від 19.04.1999 №171, виданої Механізованою колоною №25 тресту «Південбудмеханізація», вбачається, що позивач як водій відряджений 8, 9, 10 липня 1986 року на ліквідацію наслідків аварії на Чорнобильській АЕС для будівництва нової залізничної вітки «Страхолісся-Янів». Тобто, наведена довідка дає змогу встановити об`єкт, де позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та період такої участі.

Доводи відповідача про відсутність у посвідченні про відрядження №043538 від 08.07.1986 відомостей про прибуття на зазначений об`єкт, спростовується встановленими рішенням Ватутінського міського народного суду від 16.02.1993 у справі №2/10/1993 обставинами. Зокрема, свідки підтвердили, що відмічали посвідчення у тресті «Південбудмеханізація» в місті Києві, а роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС виконували на ст. Янів Чорнобильського району Київської області.

Вказаним рішенням суду встановлено факт, що ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження в районі ст. Янів Чорнобильського району Київської області 8, 9, 10 липня 1986 року. Рішення суду набрало законної сили 01.03.1993.

Твердження Головного управління, що вказане рішення містить розбіжності у мотивувальній та резолютивній частинах щодо року участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, суд вважає безпідставними, оскільки в матеріалах пенсійної справи наявна засвідчена судом копія рішення в друкованому вигляді з виправленою опискою щодо року участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а саме 1986 року.

Позивачу Черкаською обласною державною адміністрацією видано посвідчення серії НОМЕР_2 від 12.03.1993 учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році. Рішенням комісії із спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, що оформлене протоколом №330 від 21, 24.06.1999, підтверджено позивачу статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

На лист Головного управління №56886/02-02 від 20.06.2019 до департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації з вимогою переглянути законність видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, надано відповідь листом №02/04-01.1-01-18/1383/02/04-01.1-11-18 від 28.06.2019, яким залишено без реагування вищенаведений лист відповідача. Статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС позивачу не скасовано.

Судом відхиляються посилання відповідачів про відсутність у міському державному архіві Ватутінської міської ради документів, які підтверджують участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки відсутність в архівній установі певних документів не свідчить про відсутність факту участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Їх наявність чи відсутність не є визначальною обставиною для призначення пенсії особі, якщо з інших документів можливо встановити зазначені факти.

Підсумовуючи вищенаведені обставини в їх сукупності та наявні в матеріалах пенсійної справи документи, суд дійшов висновку, що позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження в районі ст. Янів Чорнобильського району Київської області 8, 9, 10 липня 1986 року, що дає йому право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 5 років. Позивач досяг 55 річного віку 21.02.2019, тобто на момент подачі заяви від 28.05.2019 досяг встановленого віку для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Враховуючи встановлені обставини, на переконання суду, відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, надавши відповідь листом від 27.08.2019 №75765/03-07.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приймаючи до уваги, що позивач просить визнати протиправними відмови відповідача, однак останній не вчинив дій, які передбачені законом, чим допустив протиправну бездіяльність, тому суд для повного захисту прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови у призначенні пенсії зі зменшення пенсійного віку на п`ять років, як особі, що працювала у зоні відчуження з 1 липня 1986 року до 31 грудня 1986 року від 1 до 5 календарних днів відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Щодо визнання неправомірною відмови, яка оформлена листом від 23.05.2019 №637/Ч-10, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 1.1 Порядку №22-1 передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

За приписами п. 1.7 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви разом з передбаченими цим Порядком документами.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що із заявою від 06.05.2019 позивач звернувся засобами поштового зв`язку, натомість як Порядок №22-1 і Закон №1058-IV вимагають особистого звернення.

За таких обставин надані в листі від 23.05.2019 №637/Ч-10 роз`яснення не порушують прав позивача, оскільки не носять обов`язкового характеру та за відсутності належного звернення позивача за призначенням пенсії і рішення відповідача про відмову в такому призначенні, не можуть слугувати підставою для вирішення спору про призначення пенсії позивачу, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі №158/1226/16-а, яка підлягає врахуванню судом на підставі ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо вирішення питання про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає, що не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. Такі дії суду виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Разом з тим, відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, повинен розглянути питання про призначення пенсії за віком позивачу із зменшенням пенсійного віку з урахуванням висновків суду, викладених в мотивувальній частині даного рішення.

Щодо вимог позивача про визнання протиправною відмови Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України від 30.08.2019 щодо призначення позивачу пенсії зі зменшення пенсійного віку, суд звертає увагу, що повноваження щодо призначення пенсії у відповідності до вищенаведених вимог законодавства належить до повноважень територіальних органів Пенсійного фонду України. Таких повноважень Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України не має, тому зазначені вимоги до відповідача Пенсійного фонду України задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом встановлено, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано до суду першої інстанції ордер серія ЧК №130471, копію договору про надання правової допомоги від 16.10.2019, укладеного між позивачем та адвокатом Токар О.М., за умовами якого адвокат бере на себе зобов`язання представляти в судах, органах державної влади, місцевого самоврядування і в інших організаціях будь-якої форми власності інтереси клієнта з повним обсягом процесуальних прав, у справі про визнання дій ГУ ПФУ у Черкаській області протиправними та зобов`язання вчинити дію.

Згідно з наявним у матеріалах справи розрахунком вартості послуг від 16.10.2019 та додатком №1 від 16.10.2019 до вказаного договору вартість послуг адвоката складає 3000 грн.

Разом з тим, в жодному з вказаних документів не зазначено назви суду та номеру справи, в рамках якої позивачу адвокатом надавалась правова допомога. Зазначений розрахунок містить посилання на норми Цивільного-процесуального кодексу України та не містить посилань на норми Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, з огляду на правила відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідне доведення відображення фахівцем у галузі права доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №826/8107/16.

Доказів відображення виплачених витрат на професійну правничу допомогу у книзі обліку доходів і витрат, як самозайнятою особою адвокатом, не надано.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є безпідставними та не підлягають задоволенню.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом задоволено дві з трьох вимог немайнового характеру, тому на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1536 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 12, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 262, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії згідно заяви від 28.05.2019 із зменшення пенсійного віку на п`ять років, як особі, що працювала у зоні відчуження з 1 липня 1986 року до 31 грудня 1986 року від 1 до 5 календарних днів відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області розглянути питання про призначення позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії зі зменшення пенсійного віку на п`ять років, як особі, що працювала у зоні відчуження з 1 липня 1986 року до 31 грудня 1986 року від 1 до 5 календарних днів відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням висновків суду, викладених в мотивувальній частині даного рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду з врахуванням особливостей закріплених п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя В.В. Гаращенко