Справа № 415/10072/19
Суддя: Калмикова Ю. О.
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря - Кравченко О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у залі суду м. Лисичанська адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського батальйону № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області капрала поліції Малишевича Властиміла Ігоровича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

Описова частина

Зміст позовних вимог

04.12.2019 року до Лисичанського міського суду Луганської області надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до поліцейського батальйону № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області капрала поліції Малишевича Властиміла Ігоровича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 14.10.2019 року о 08 годині 43 хвилини, на Шосе Будівельників, м. Сєвєродонецька, Луганської області, відносно нього поліцейським батальйону № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області капрала поліції Малишевичем Властимілом Ігоровичем складено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Водій керував транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар в умовах недостатньої видимості, чим порушив п. 19.1 «а» ПДР України.

В обґрунтування прийнятого рішення в якості доказів відповідачем зазначено, що до постанови додається відеозапис з автомобільного реєстратора.

Крім того, відповідно до постанови, що оскаржується, до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Після складання уповноваженою особою постанови відносно позивача, представником позивача на підставі адвокатського запиту до УПП в Луганській області отримано відеозаписи з автомобільного реєстратора.

Аналізом зазначеного відеозапису встановлено, що останній не відповідає властивостям доказів, як належність та допустимість з огляду на наступне.

З відеозапису вбачається, що останній здійснено під час руху автомобіля патрульної поліції по шосе Будівельників м. Сєвєродонецька в напрямку смт. Новоадайдар Луганської області. Під час руху, на відеозаписі зафіксовано автомобіль ВАЗ без ввімкненого ближнього світла фар. Однак, з даного відеозапису неможливо встановити наявність ідентифікуючих ознак даного транспортного засобу, як державний реєстраційний номер, модель автомобіля, а також його колір. Надалі, як, вбачається із відеозапису, автомобіль патрульної поліції здійснив маневр розвороту, задля можливого переслідування зафіксовано на відео транспортного засобу. Але на відеозаписі не зафіксовано моменту зупинки транспортного засобу позивача, а також взагалі його переслідування. Більш того, як вбачається із відеозапису з нагрудної камери поліцейського «№ .шоу», який в свою чергу не зазначено як доказ у постанові про накладення адміністративного стягнення, автомобіль позивача, на момент його зупинки був із ввімкненим ближнім світлом фар, що в свою чергу підтверджується ввімкненим габаритним освітленням, яке на транспортних засобах вмикається одночасно із ближнім світлом фар. Крім того, позивач в своїх усних поясненнях зауважив щодо порушення ним ПДР України, що на початку руху ним було ввімкнено ближнє світло фар.

Отже вказані факти при оцінці доказів Відповідачем були залишені поза увагою, що в свою чергу призвело до порушення приписів статей 251, 280 КУпАП.

Відеозапис, який покладений відповідачем в якості доказів та в основу оскаржуваного рішення, містить лише фіксацію дорожньої обстановки, а також наявність іншого транспортного засобу, яке допустило порушення п. 19.1 «а» ПДР України. При тому, що жодних подій та/або обставин зупинки транспортного засобу позивача, де могло бути зафіксовано порушення ПДР, на наданому відеозаписі взагалі не міститься.

Крім того, відповідачем було суттєво порушено права позивача в частині розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП встановлено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. При цьому, як зазначено в ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього кодексу.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Частиною 1 статті 276 КУпАП визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

На поставлені позивачем питання щодо наявності протоколу про адміністративне правопорушення відповідач відмовився його складати та надати позивачу.

На підставі викладеного, просив суд: 1) визнати визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксованої не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1765054 від 19.11.2019 року (виготовлену недрукарським засобом), складену у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) провадження по справі закрити; 3) стягнути з Управління патрульної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати, понесені на оплату правової допомоги.

Доводи особи, яка подала позов

Позовна заява мотивована тим, що позивач вважає постанову серії ЕАК № 1765054 від 19.11.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, протиправною, у зв`язку з чим просить її скасувати.

10.12.2019 року відповідачем наданий відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову у повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутністю. Відповідачем був наданий відеоматеріал правопорушення ОСОБА_1 від 19.11.2019.

У відзиві відповідача зазначив, що встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме: порушення вимог п. 11.5 ПДР України, відповідальність за яке передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення ухвалити постанову у справі про адміністративне правопорушення (далі - Постанова) щодо позивача.

Відповідно до статті 279 КУпАП, розгляд справи почався з представлення інспектора, інспектор оголосив, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснив особі, що брала участь у розгляді справи, її права і обов`язки за ст.ст. 268, 287-289, 307, 308 КУпАП, ст. 63 Конституції України.

Відповідно до статті 278 КУпАП та п. 5 Розділу III Наказу № 1395 від 07.11.2015 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектор з`ясував питання:

чи належить до його компетенції розгляд даної справи. Відповідно до ч. 3 ст. 222 КУпАП Органи Національної поліції уповноважені розглядати справи за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП;

чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушенні. Згідно з ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчиненні адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпеченні безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 КУпАП, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі;

чи сповіщено -осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду. Розгляд справи відбувався у присутності позивача;

чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Позивач в своєму позові оспорює факт законності, винесеної щодо нього постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При винесенні постанови поліцейський керувався Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII , Кодексом України про адміністративні правопорушення (КУпАП), та Наказом № 1395 від 07.11.2015 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580 - VII, поліцейський уповноважений здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками. Пункт 8 частини 1 статті 23 цього Закону встановлює, що поліцейський, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративній стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до п. 19.1 ПДР України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дорога, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої:

а) на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла;

б) на мопедах (велосипедах) і гужових возах (санях) - фари або ліхтарі;

в) на причепах та транспортних засобах, що буксируються, - габаритні ліхтарі.

Частина 2 статті 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами.

До позовної заяви додавався договір на надання правової допомоги позивачу та копія рахунка-фактури на надання правової допомога позивачу в розмірі1600 (одна тисяча шістсот) гривень. Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, (п. 1 ч. 3, ч. 4 ст. 134 КАС України).

У частині четвертій статті 288 КУпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушенні, звільняється від сплати державного мита. Визначальним у цій нормі є припис (веління) про те, що у разі незгоди і оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення особа, яка її оскаржила, не обтяжується обов`язком сплачувати платіж, який належить сплачувати на загальних підставах.

Отже, відповідно до положень статей 287 КУпАП у поєднанні з частиною четвертою статті 288 цього Кодексу, у разі прийняття уповноваженим органом державної влади чи його посадовою особою постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення (проступку), передбаченого КУпАП, суб`єкти, яким цим Кодексом надано право оскарження, можуть її оскаржити і звільняються від сплати платежу, який має справлятися за подання позовної заяви, скарги у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) чи до суду.

У частині четвертій статті 288 КУпАП видом платежу, від якого звільняються особи, що оскаржують постанову про накладення адміністративного стягнення, встановлено державне мито. На час виникнення спірних правовідносин, що є предметом цього перегляду, за звернення до суду у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного управління сплачують інший вид платежу - судовий збір, правові засади справлянні якого, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільненні від сплати та повернення судового збору, як зазначено вище, встановлені Законом № 3674-VI.

Відповідно до ч. 2 ст. 1, ч. 4 ст. 2 Закону України № 4652, відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові, зокрема, та умови закритті справи про адміністративне правопорушенні внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна незаконного накладення штрафу. Будь-яких доказів незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладенні штрафу позивачем не надано.

Окрім факту неправомірних дій органу державної влади предметом доказування по цій справі мають бути виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями органу державної влади і заподіянням ним шкоди. У разі наявності лише неправомірних дій державного органу без настання наслідків у вигляді шкоди, відсутні правової підстави для її відшкодування.

Постанова суду про закриття адміністративної справи може доводити лише факт не вчинення адміністративного правопорушення, а не протиправність дій відповідача. Аналогічна правова позиція щодо необхідності доведення саме протиправності дій відповідача викладена у постанові Верховною Суду від 05,07.2018 по справі № 614/336/15-ц (провадження № 61-19854св18).

Відповідальність заподіювана шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально, передбачених законом.

Отже, наявність шкоди не породжує обов`язку її компенсації без доведення всіх складових цивільно-правової відповідальності та правильного визначення суб`єкта такої відповідальності.

В порушення, вказаних правових норм, позивачем не доведено належними та допустимими доказами протиправність або бездіяльність відповідача по справі та наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і діями відповідача.

З огляду на викладене, керуючись статтями 43, 178, 181 Цивільного процесуального кодексу України», позивачем не наведено дій відповідача, який діяв поза межами повноважень, а винесення постанови про адміністративне правопорушення лише свідчить про виконання патрульними своїх посадових завдань та обов`язків, передбачених законом.

Позивачем у позовній заяві зазначаються загальні фрази щодо неправомірності дій патрульних та, які не підтверджуються належними доказами.

У свою чергу до неправомірних дій відносяться дії посадових/службових осіб що виходять за межі наданих повноважень посадовій/службовій особі.

Враховуючи, що постанова серії ЕАК № 1765054 від 19.11.2019 року по справі про адміністративне правопорушення складена відповідно до вимог діючого законодавства України», підстави для її скасування відсутні. Просив постанову від 19.11.2019 р. серії ЕАК № 1765054 залишити без змін, а позовну заяву позивача залишиш без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, був представлений адвокатом Осикою М.І..

Представник позивача адвокат Осика М.І. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надав клопотання, в якому просив справу розглядати за його відсутності та відсутності позивача.

Відповідач поліцейський батальйону № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області капрала поліції Малишевич В.І. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, суду надав клопотання, в якому просив справу розглядати за його відсутності.

Дослідивши докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правових відносин.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1765054 від 19.11.2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 210930-20, реєстраційний номер НОМЕР_2 19.11.2019 року о 08 годині 37 хвилин в м. Сєвєродонецьку по Шосе Будівельників, 11, керував ТЗ без ввімкненого ближнього світла фар в умовах недостатньої видимості, чим порушив п.19.1 «а» ПДР - порушення водіями ТЗ використання освітлюючих приладів в темну пору, в умовах недостатньої видимості, в тунелях.

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1765054 від 19.11.2019 року протиправною, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Позивач не погоджуючись з обставинами, викладеними в постанові серії ЕАК № 1765054 від 19.11.2019 року, посилаючись на не порушення ним правил дорожнього руху та відсутність складів адміністративних правопорушень, скористався своїм правом і звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Мотивувальна частина

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем на доказ правомірності свого рішення, а саме: прийняття оскаржуваної постанови серії ЕАК № 1765054 від 19.11.2019 року, разом із відзивом на позовну заяву був наданий суду відеозапис на DVD-R диску з нагрудної камери інспектора УПП від 19.11.2019, на який є посилання у п. 9 Постанови серії ЕАК № 1765054 від 19.11.2019 року.

З постанови про накладення адміністративного стягнення відносно позивача вбачається, що до неї надано відео з нагрудної камери без зазначення номеру.

Судом встановлено, що на підтвердження факту порушення позивачем п.19.1 «а» ПДР України, відповідачем надано відеозапис без номеру та відеозапис №вв0100, тоді як в оскарженій постанові про адміністративне правопорушення взагалі не ідентифіковано відеозапис.

Судом був переглянутий відеозапис без номеру від 19.11.2019, з якого не вбачається державного номеру транспортного засобу. Отже, суд не має можливості встановити факт, що саме позивач керував транспортним засобом ВАЗ 210930-20, реєстраційний номер НОМЕР_2 в м. Сєвєродонецьку по Шосе Будівельників, 11, без ввімкненого ближнього світла фар в умовах недостатньої видимості.

Суд доходить висновку, що висновок відповідача стосовного того, що позивач керував транспортним засобом ВАЗ 210930-20, реєстраційний номер НОМЕР_2 в м. Сєвєродонецьку по Шосе Будівельників, 11, без ввімкненого ближнього світла фар в умовах недостатньої видимості, є його припущенням щодо можливості керування позивачем транспортним засобом, адже з відеозапису не має можливості ідентифікувати транспортний засіб позивача з транспортним засобом, зафіксованого на відеозапису.

Водночас, суд, не приймає до уваги переглянутий відеозапис №вв0100, адже відповідач не посилався на нього в постанові, що оскаржується, з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 4 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідачем суду не наведено будь-яких причин, з яких він не дотримався наведених положень КУпАП щодо фіксування і дослідження доказів у справі про адміністративне правопорушення.

З наведеного суд доходить висновку, що відсутні докази того, що на час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача відповідач приймав оскаржуване рішення з дослідженням доказів, а не на підставі тільки візуального спостереження за дотриманням позивачем ПДР.

Аналогічні висновки стосовно правових наслідків відсутності у постанові про накладення адміністративного стягнення посилання на пристрій, на який зроблений відеозапис, як на суттєве порушення при накладенні адміністративного стягнення викладені у постанові ВС від 30 травня 2018 р. в адміністративному провадженні №К/9901/29775/18 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/74407705).

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, суд вбачає, що відповідачем не було надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів порушення позивачем Правил дорожнього руху, а саме: вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

За таких обставин суд приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1765054 від 19.11.2019 року складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів того, що прийняте ним рішення є правомірним, оскільки на думку суду, відповідач прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за відсутності належних доказів, з порушенням вимог Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим суд вважає позовні вимоги Осики Максима Ігоровича до поліцейського батальйону № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області капрала поліції Малишевича Властиміла Ігоровича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Управління патрульної поліції в Луганській області капрала поліції витрат на правову допомогу суд зазначає.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

Відповідно до п. 2) ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем наданий суду договір про надання правової допомоги від 22.11.2019 року, укладеного між позивачем та адвокатом Осика М.І.

Згідно з п. 3.2.1. договору про надання правової допомоги від 22.11.2019 року, факт надання послуг підтверджується актом наданих послуг.

Позивачем суду наданий акт надання послуг від 25.11.2019 року.

Згідно з п. 3.2.2. договору про надання правової допомоги від 22.11.2019 року, гонорар сплачується в день отримання рахунку-фактури.

Позивачем суду надана рахунок-фактура від № 3 від 22.11.2019 року на уму 1600 гривень.

Втім, доказів оплати рахунку-фактури № 3 від 22.11.2019 року позивачем суду надано не було. Рахунок-фактура не є доказом та підтвердженням сплати правової допомоги позивачем, адже, відповідно до Договору про надання правової допомоги від 22.11.2019 року є лише документом, який надається адвокатом клієнту для сплати суми, зазначеної у рахунку-фактурі.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 2, 72-90, 99, 132, 134, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського батальйону № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області капрала поліції Малишевича Властиміла Ігоровича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксованої не в автоматичному режимі серії ЕАК №1765054 від 19.11.2019 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, провадження по справі закрити.

У задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу з Управління патрульної поліції в Луганські області на користь ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду через Лисичанський міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники судового розгляду:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Представник позивача - адвокат Осика Максим Ігорович, адреса для листування: АДРЕСА_2, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2556 від 17.01.2019 року, видане Радою адвокатів Полтавської області.

Відповідач: поліцейський батальйону № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області капрал поліції Малишевич Властиміл Ігорович місце роботи: буд. 8, вул. Штейгерська, м. Лисичанськ, Луганська область, Україна.

Повний текст судового рішення складено 08.01.2020.

Суддя Ю. О. Калмикова