Справа № 120/3310/19-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 грудня 2019 р. Справа № 120/3310/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Ю.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Назарук А.В.,

представників позивача: Бартка О.І., Колісника Б.О.,

представника відповідача: Пожара В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: приватного акціонерного товариства "Продовольча компанія "Поділля"

до: Офісу великих платників податків державної податкової служби

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов приватного акціонерного товариства "Продовольча компанія "Поділля" (вул. Ю. Тютюнника, 74А, смт. Крижопіль, Вінницька область, 24600, ) до Офісу великих платників податків державної податкової служби (вул. Дегтярівська, 11 Г, м. Київ, 04119, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив щодо протиправності податкового повідомлення рішення № від 24.09.2019 року, згідно якого позивачу збільшено грошове зобов`язання з ПДВ на суму 130364,00 грн., у тому числі 1042451,00 грн. основного платежу та 260613,00 грн. штрафної санкції.

Позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення рішення, таким, що базується на припущеннях і податковим органом не враховано докази та відомості щодо господарської діяльності ПрАТ «ПК «Поділля» у періоді, який перевірявся, та, відповідно, донарахування податкових зобов`язань та покладення на позивача відповідальності у вигляді штрафних санкцій є безпідставним та таким, що суперечить чинному законодавству. Позивач зазначив, що ПрАТ «ПК «Поділля» має в наявності всі первинні документи, що відповідно ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підтверджують факт здійснення господарських операцій з його контрагентами, що свідчить про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача, необґрунтованість та протиправність винесення відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою суду від 21.10.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку загального позовного провадження.

18.11.2019 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує щодо позовних вимог та звернув увагу суду на те, що перевіркою встановлено, що ПрАТ «ПК «Поділля» неправомірно включено до податкового кредиту податок на додану вартість нарахований (сплачений) при придбані вугілля кам`яного у серпні-жовтні 2016 року у ТОВ «ЗФ Юзовська» згідно договору від 20.04.2016 року № 21548 та ТОВ «Агропромислова група України» згідно договору від № 0109-100 від 19 вересня 2016 року, що не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку. Так, господарська діяльність ТОВ "ЗФ ЮЗОВСЬКА" має наступні ознаки нереальності здійснення операцій, а саме відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій; незначний штат працюючих осіб, при тому, що статутна діяльність потребує участі більшої кількості людей, в тому числі за спеціальною освітою. ТОВ «Агропромислова група України» здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам з метою штучного формування податкового кредиту. Згідно Єдиного реєстру судових рішень у провадженні Києво-Святошинської місцевої прокуратури перебуває кримінальне провадження № 000000007 від 15.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 212 ч. Кримінального Кодексу України. Згідно матеріалів провадження ТОВ «Агропромислова група України» формувало податковий кредит від підприємств транзитно-конвертаційної спрямованості.

20.11.2019 року представником позивача подано додаткові пояснення, у яких останній звернув увагу суду на те, що інформація з інформаційно-аналітичних баз даних та податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, щодо ТОВ «ЗФ Юзовська», на яку посилається відповідач, є неприйнятною, оскільки не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, вона носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Крім того, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. З даного питання, Верховний Суд неодноразово висловлював свої висновки, зокрема, дана правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №816/166/15-а, від 27.03.2018 року у справі №816/809/17, від 14.08.2018 року у справі №815/3479/17, від 19.09.2019 року у справі №826/13343/13-а, від 03.10.2019 року у справі №813/4079/15. Також зазначив, що акти наданих послуг ТОВ «Агропромислова група України» складені у відповідності до вимог чинного законодавства та підтверджують факт надання позивачу в жовтні 2016 року послуг згідно Договору №0109-100 від 01.09.2016 року.

04.12.2016 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача заперечує аргументи та доводи відповідача, вважає їх безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного податкового законодавства, а тому просить суд не брати до уваги при вирішенні справи.

Ухвалою суду від 06.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили задовольнити адміністративний позов.

Представник відповідача заперечував щодо заявленого позову, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві, наголошуючи на правомірності дій та висновків податкового органу, просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, судом встановлено що Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби на підставі направлень від 11.06.2019 №529, № 530, виданих Офісом великих платників податків ДФС у період з 11.06.2019 року по 14.08.2019 року проводилась документальна позапланова виїзна перевірка приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» з питань дотримання вимог податкового законодавства України в частині правомірності формування податкового кредиту по операціях з ТОВ «ЗФ Юзовська» за період з 01.08.2016 року по 31.10.2016 року, що відображені у декларації з податку на додану вартість за серпень-жовтень 2016 року, та ТОВ «Агропромислова група України» за період з 01.10.2016 року по 31.10.2016 року, що відображені у декларації з податку на додану вартість за жовтень та грудень 2016 року.

За результатами даної перевірки складено Акт № 239/28-10-41-06/33143011 від 21.08.2019 року, в якому встановлені порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПКУ, внаслідок чого занижено позитивне значення різниці між сумою податкових зобов`язань і сумою податкового кредиту та в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на суму 1 042 451грн., в тому числі по періодах: за серпень 2016 року - 176 933 грн.; за вересень 2016 року - 287 385 грн.; за жовтень 2016 року - 534 810 грн.; за грудень 2016 року - 43 324 грн.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки позивач надав заперечення.

Листом від 20.09.2019 року №2128/10/28-10-52-11 повідом позивача, що висновки, які викладені в акті перевірки відповідають вимогам законодавства, а податкові повідомленні рішення будуть винесені протягом трьох робочих днів.

За результатами розгляду заперечення 24.09.2019 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), код платежу 14010100, на 1303064,00 грн., з яких 1042451 грн. - податок на додану вартість, 260613,00 грн. - штрафні санкції

Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням приватне акціонерне товариство "Продовольча компанія "Поділля" звернулось до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується наступним.

Частиною 1 статті 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Пунктами 201.1, 201.4 ст.201 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товару (послуг).

Згідно п.201.10 ст.201 Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.6 ст. 201 Кодексу встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Виходячи із вищезазначеної норми, податкова накладна є документом, що підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Положеннями п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тому витрати підприємства для цілей оподаткування податком на прибуток, а податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість повинні бути підтверджений первинними документами, що відображають реальність господарської операції, та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Фактичною підставою для збільшення позивачу сум грошового зобов`язання із податку на додану вартість, податку на прибуток та застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, послугували висновки контролюючого органу, викладені в акті позапланової виїзної перевірки № 239/28-10-41-06/33143011 від 21.08.2019 року, згідно з яким позивачем занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на суму 1 042 451грн., в тому числі по періодах: за серпень 2016 року - 176 933 грн.; за вересень 2016 року - 287 385 грн.; за жовтень 2016 року - 534 810 грн.; за грудень 2016 року - 43 324 грн. за наслідками господарських операцій із ТОВ «ЗФ Юзовська» та ТОВ «Агропромислова група України», які, на думку відповідача, не мали реального характеру.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За приписами ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.2 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Згідно п. 2.4 вказаного Положення первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, виходячи із приписів вищевказаних норм законодавства, відсутність первинних документів, які підтверджують проведення господарських операцій (платіжні документи, видаткові та податкові накладні, акти виконаних робіт тощо) безспірно позбавляє платника податку права на включення сплачених (нарахованих) сум за такими операціями до валових витрат та до податкового кредиту.

Зі змісту вказаних приписів вбачається, що право на податковий кредит виникає при наявності одночасно двох обов`язкових умов: за умови придбання товарів (послуг) чи основних фондів з метою їх подальшого використання у власній господарській діяльності та при наявності податкової накладної, оформленої відповідно до вимог Кодексу. При цьому право на податковий кредит залежить від того, чи відбувся факт придбання товару або оплати за нього.

Доводи позивача стосуються правильності формування ним витрат, чистого оподатковуваного доходу, визначення податку на додану вартість.

Перевіряючи законність включення сплачених (нарахованих) сум за операціями позивача з його контрагентами до витрат, що включаються до об`єкта оподаткування, та до податкового кредиту за період, що перевірявся, суд виходить з наступного.

Щодо господарських відносин ПрАТ «ПК «Поділля» з ТОВ «ЗФ Юзовська» суд виходить з наступного.

01.04.2016 року №0107-01 між «ПК «Поділля» з ТОВ «ЗФ Юзовська» укладено договір та специфікації на поставку вугілля кам`яного марки ДГ 13-50, Г0-100.

На виконання умов договору ТОВ «ЗФ Юзовська» виписало на адресу ПрАТ «ПК «Поділля» видаткові накладні №33 від 23.07.2016 року, №38 від 05.08.2016 року; №41 від 11.08.2016; №43 від 16.08.2016 року; №47 від 23.08.2016 року; №РН-00048 від 30.08.2016 року; №РН-00050 від 01.09.2016 року; №РН-00065 від 14.09.2016 року; №РН-00065 від 14.09.2016 року; РН-00065 від 20.09.2016 року; №РН-00061 від 03.10.2016 року, згідно яких, у відповідності до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 р. за №168/704, проведено оприбуткування вугілля в кількості 2482,7 тонн вартістю 5196918,49 грн., в тому числі ПДВ - 806153,08 грн.

Крім того, на виконання умов договору ТОВ «ЗФ Юзовська» виписало на адресу ПрАТ «ПК «Поділля» податкові накладні №3 від 03.08.2016 року; №11 від 18.08.2016 року; №2 від 06.09.2016 року; №5 від 15.09.2016 року; №8 від 27.09.2016 року; №2 від 11.10.2016 року; №4 від 12.10.2016 року; №4 від 20.10.2016 року; №1 від 20.10.2016 року.

На виконання умов договору ТОВ «ЗФ Юзовська» поставило вказане вугілля залізничним транспортом, що підтверджується відповідними залізничними накладними: 49697329, 50008507, 50139559, 50139575, 50259795, 50259787, 50442896, 50442854, 50606607, 50606615, 40574808, 50668508, 50721661, 50985225, 50985175, 50985209, 50985217, 50985191, 50985183, 51126357, 51123313, 51163715, 51415529, 51415537, 51434850, 51434843.

Постачання вугілля на виконання умов договору проведено на умовах СРТ станція призначення. Станція призначення: ст. Княжево, Одеської залізниці, код станції: 407709, код покупця: 2920.

Розвантаження вагонів проводилось на виробничій території, що належить на праві користування ПрАТ «ПК «Поділля» за адресою: вул.Благовіщенська, 103, с. Городківка, Крижопільського району, Вінницької області.

Факт отримання вугілля підтверджується актами приймання-передачі б/н від 23.07.2016 року; 05.08.2016 року (№№ вагонів 67368068, 65619934); 11.08.2016 року (№№ вагонів60495462, 65349466, 60720075); 16.08.2016 року (№№ вагонів 65754921, 66696972, 65702318); 23.08.2016 року (№№ вагонів 65239451, 60622602); 30.08.2016 року (№№ вагонів 67662866, 66754342, 60762416, 67859884); 01.09.2016 року (№№ вагонів 66782665); 03.09.2016 року (№№ вагонів63793020, 65881658, 65718322); 14.09.2016 року (№№ вагонів67564963, 60432838); 14.09.2016 року (№№ вагонів 67169615, 65882342, 65300303, 60470549); 20.09.2016 року (№№ вагонів 67911180, 67358762, 60431350, 67149005, 60502911, 65306110); 03.10.2016 року (№№ вагонів67908277, 65242737, 66539651, 67866301, 66941352, 65740565), в яких зазначено марка вугілля, його кількість та вартість.

Факт отримання вугілля підтверджується комісійними актами представників позивача з прийняття вугілля.

Оприбуткування та рух вугілля в бухгалтерському обліку ПрАТ «ПК «Поділля» оформлено у відповідності до норм законодавства.

Розрахунки за отриманий товар між ПрАТ «ПК «Поділля» та ТОВ «ЗФ Юзовська» проведено в безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями №365 від 03.08.2016 року; №Р60817010 від 18.08.2016 року; №Р60823001 від 23.08.2016 року; №60905230 від 06.09.2016 року; №Р60915001 від 15.09.2016 року; №Р60926021 від 27.09.2016 року; №Р61011002 від 11.10.2016 року; №Р60011096 від 12.10.2016 року; №Р61020007 від 20.10.2016 року.

Пунктом 44 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового Кодексу України зазначено, що тимчасово, до і липня 2017 року, платники податку, які здійснюють постачання (у тому числі оптове), передачу, розподіл електричної та/або теплової енергії, постачання вугілля та/або продуктів його збагачення товарних позицій 2701, 2702, 2703 000000, 2704 00 згідно з УКТ ЗЕД, визначають дату виникнення податкових зобов`язань та податкового кредиту за касовим методом.

Підпунктом 14.1.266, пункту 14.1. статті 14 ПК України визначено, що касовий метод для цілей оподаткування згідно з розділом V цього Кодексу - метод податкового обліку, за яким дата виникнення податкових зобов`язань визначається як дата зарахування (отримання) коштів на банківський рахунок (у касу) платника податку або дата отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів (послуг), а дата віднесення сум податку до податкового кредиту визначається як дата списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або дата надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг).

Відповідно п.44. підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України під час постачання вугілля кам`яного використовувався касовий метод для визначення дати виникнення податкового кредиту.

Так, податковий кредит за серпень 2016 року в сумі 176933,25 грн. сформовано по касовому методу за Договором № 0107-01 від 01.07.16 (платіжні доручення №365 від 03.08.2016; № Р60817010 від 18.08.2016, №Р60823001 від 23.08.2016); податковий кредит за вересень 2016 року в сумі 287385,00 грн. сформовано по касовому методу за Договором № 0107-01 від 01.07.16 (платіжні доручення №60905230 від 06.09.2016р., №Р.09.2016, №Р60926021 від 27.09.2016р.); податковий кредит за жовтень 2016 року в сумі 401834,54 грн. сформовано по касовому методу за Договором № 0107-01 від 01.07.16 (платіжні Доручення №Р61011001 від 11.10.2016р., №Р61011096 від 12.10.2016р., №Р61020007 від 20.10.2016р.)

Відтак, суд вважає, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит відповідно до вимог п. п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України на підставі податкових накладних, віднесено податок на додану вартість, сплачений в ціні товару за зазначеними договорами, до складу податкового кредиту, який врахований до податкової декларації з ПДВ (спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства).

Щодо господарських відносин ПрАТ «ПК «Поділля» з ТОВ «Агропромислова група України» суд зазначає, що 01.11.2015 року між ПрАТ «ПК «Поділля» та ТОВ «ОБЛАГРООБЛАДНАННЯ» укладено договір оренди №011115 складського приміщення за адресою: м. Одеса, вул.Новомосковська, 23/1.

З метою розвантаження/завантаження та штабелювання на зазначеному складському приміщенні цукру-піску в мішках ПрАТ «ПК «Поділля» укладено договір надання послуг № 0109-100 від 01 вересня 2016 року з товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромислова група України».

За цим Договором Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромислова група України» надавалися послуги із завантаження та розвантаження, штабелювання цукру-піску в мішках на умовах, визначених договором.

Надання послуг підтверджується складеними актами надання послуг №84 від 03.10.2016 року; №85 від 10.10.2016 року; №86 від 10.10.2016 року; №94 від 17.10.2016 року; №94 від 24.10.2016 року та податковими накладними №23 від 24.10.2016 року; №7 від 17.10.2016 року; №2 від 10.10.2016 року; №3 від 10.10.2016 року; №1 від 03.10.2016 року.

На виконання умов договору ПрАТ «ПК «Поділля» здійснило оплату послуг відповідно до платіжних доручень №№ Р61003018, Р61010013, Р61011089, Р61017034, Р61024004.

Згідно з даними по руху продукції на складах за адресою м. Одеса, вул.Новомосковська, 23/1, залишок станом на 01.10.2016 року склав 3 781,389 тон, надійшло 7 693,200 тон, реалізовано та переміщено 9 467,789 тон, залишок на 31.10.2016 року склав 2 006,800 тон.

Згідно з п.198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг.

Так, податковий кредит за жовтень 2016р. в загальній сумі 132 975,00 грн. сформовано датою отримання послуг по розвантажувальних роботах та штабелюванню цукру в мішках, (акти за жовтень 2016 року: №84 від 03.10.16р. , № 85 10.10.16р., №86 від 10.10.2016 р., №94 від 17.10.16р.); податковий кредит за грудень 2016р. в загальній сумі 43 324,00 грн. сформовано датою отримання послуг по розвантажувальних роботах та штабелюванню цукру в мішках, (акт за жовтень 2016р. №94 від 24.10.16.) включено у декларацію за грудень 2016р.).

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем правомірно віднесено до податкового кредиту по податку на додану вартість згідно господарських операцій ПрАТ "ПК "Поділля" з ТОВ «ЗФ Юзівська» та ТОВ «Агропромислова група України», тому у контролюючого органу не було правових підстав для збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ.

Щодо доводів представника відповідача про відсутність у ТОВ «ЗФ «Юзовська» ТОВ «Агропромислова група України» трудових ресурсів, основних засобів (машин та обладнання) для навантаження та під`їзних колій для відправлення, суд зазначає наступне.

За правовим висновком Верховного Суду, який викладено у постанові від 12.06.2018 року у справі № 802/1155/17-а - відсутність достатньої кількості трудових ресурсів у контрагента, так само як і сертифікатів якості на поставлений товар, а тим паче взаємовідносини контрагента з іншими суб`єктами господарювання, не свідчить про нереальність господарської операції за умови підтвердження її належними первинними документами бухгалтерського та податкового обліки.

Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 року у справі 804/4940/14 зазначив, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки зокрема залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Крім того, чинне законодавство не містить обов`язку продавця перевіряти наявність трудових ресурсів, складських приміщень, наявності основних фондів у продавців та/або надавачів.

Таким чином, ТОВ «ПК «Поділля» не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентами, коли він виконав усі, передбачені законами вимоги.

Судом з`ясовано, що в ході проведення перевірки податковий орган не довів, що документи, якими платник обґрунтовує своє право на податковий кредит, оформлені з порушенням вимог чинного законодавства, містять недостовірні відомості відносно змісту правочину або підписані не уповноваженою особою. При цьому, податковий орган не заперечує, що відомості, які містяться в договорах та інших первинних документах, податкових накладних контрагентів, відповідають даним, які містяться в податковій інформації податкового органу. Справжність та відповідність цих документів податковим органом під сумнів не поставлено.

Так, під час проведення перевірки відповідач не проводив з`ясування фактичної реальності операцій, а керувався лише «аналізом даних» з реєстрів та баз інформації. Нереальність господарських операцій має підтверджуватись належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Податковим органом не наведено в акті доказів на спростування того, що в податкових накладних ТОВ «ЗФ Юзовська» та ТОВ «Агропромислова група України» за надані послуги, які були включені ТОВ «ПК «Поділля» до податкового кредиту за відповідні періоди, вказані всі необхідні відомості, передбачені ст.198 ПК України і ці податкові накладні підписані уповноваженою особою та зареєстровані в ЄДРПН. Роботи/послуги поставлені та надані в повному обсязі, усі первинні документи підписані, придбані ТМЦ використано в господарській діяльності.

За таких обставин, реальність фінансово-господарських операцій з ТОВ «ЗФ Юзівська» та ТОВ «Агропромислова група України» підтверджена матеріалами перевірки і податковим органом не спростована.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наданими первинними документами підтверджується реальність взаємовідносин ПрАТ «ПК «Поділля» із ТОВ «ЗФ Юзовська» та ТОВ «Агропромислова група України».

В свою чергу, доводи податкового органу про те, що у ТОВ «ЗФ Юзовська» не було достатньої кількості працівників і відповідного технічного забезпечення, а відповідно, не було і реальної можливості виконувати роботи, є безпідставними, оскільки в супереч вимогам ст.83 Податкового кодексу України не довів відсутність у контрагента основних засобів на інших підставах, зокрема на праві оренди у фізичних осіб або юридичних осіб неплатників ПДВ, а також не надав доказів того, що ним не залучалися працівники на підставі цивільно-правових договорів або інших договорів. Податковий орган не надав ніяких доказів, які б підтверджували той факт, що контрагенти не здійснювали розрахунків з третіми особами за оренду основних та транспортних засобів, а також за найм персоналу.

Беручи до уваги викладене, ПрАТ «ПК «Поділля» не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентами, коли він виконав усі передбачені законами вимоги.

Щодо тверджень відповідача про те, що кримінальне провадження №000000007 від 15.03.2018 року, порушеного за ознаками ст.212 КК України стосовно контрагентів ТОВ «Агропромислова Група України», є доказом протиправного формування позивачем податкового кредиту за результатами здійснення господарських операцій з ТОВ «Агропромислова Група України», суд зазначає, що сам факт порушення кримінальної справи та/або отримання свідчень/пояснень посадових осіб господарюючих суб`єктів в рамках кримінальної справи не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. Крім того, вказане кримінальне провадження порушене за ст.212 КК України не безпосередньо щодо ТОВ «Агропромислова Група України», а стосовно контрагентів ТОВ «Агропромислова Група України».

Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача, а тим більше контрагентів постачальника позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 року у справі №826/6280/13-а.

Також, суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до п.201.10 статті 201 ПК України (в редакції станом на 2017 рік), - при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Отже, наведені в акті перевірки роздуми контролюючого органу про товарність, можливість та/або неможливість проведення господарських операцій є такими, що не можуть слугувати підставою для оцінки правомірності та/або неправомірності віднесення сум до податкового кредиту.

Єдиною підставою для не віднесення сум до податкового кредиту - відсутність реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Відповідно віднесення сум згідно податкової накладної до податкового кредиту можливе лише після перевірки податкової накладної відповідності критеріям, визначених вказаним вище Порядком. Реєстрація податкової накладної в реєстрі підтверджує зокрема і відповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТЗЕД, тому що це питання перевіряється комісією контролюючого органу при реєстрації податкової накладної.

Оскільки, податковий орган не надав доказів того, що товариство діяло без належної обачності і, виходячи із умов і обставин укладення і виконання відповідних договорів, знало або повинно було знати про зазначених контрагентів недостовірні відомості, тоді як товариство надало достатньо доказів, які підтверджують факт здійснення ним реальних фінансово-господарських операцій з ТОВ «ЗФ Юзовська» та ТОВ «Агропромислова група України», а саме первинні документи, необхідні у відповідності до ст.198 ПК України для застосування податкового кредиту з ПДВ, відповідно висновок податкового органу про те, що платник порушив п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6, ст.198 Податкового кодексу від 02.12.2010 №2455-VI із внесеними змінами і доповненнями, по спірних контрагентах, а також нарахування відповідних штрафних санкцій, є необґрунтованим.

Судом встановлено, що висновки акту суперечать дійсності, оскільки для перевірки, скаржником було надано усі первинні документи, які відповідають вимогам, встановленим Законом України від 16.07.1999 № 996/XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами і доповненнями).

Окрім того, даючи оцінку висновкам контролюючого органу, викладеним в акті перевірки, судом, у відповідності до вимог ч.5 ст.242 КАС України, враховано такі правові позиції Верховного Суду:

- норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними (постанова ВС від 12.06.2018 року у справі № 826/11879/13-а);

- порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту лише за встановленого факту сприяння останнім першому в ухиленні від виконання податкового обов`язку або факту їхніх сумісних дій по створенню схеми незаконної мінімізації податкових зобов`язань (постанова ВС від 23.05.2018 року у справі № 2а-102/09/0770);

- відсутність достатньої кількості трудових ресурсів у контрагента, так само як і сертифікатів якості на поставлений товар, а тим паче взаємовідносини контрагента з іншими суб`єктами господарювання, не свідчить про нереальність господарської операції за умови підтвердження її належними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку (постанова ВС від 12.06.2018 у справі № 802/1155/17-а);

- порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними (постанова ВС від 18.05.2018 у справі № П/811/1508/16);

Не можна залишити поза увагою і обставини за наявності яких рішення суб`єкта владних управлінських функцій вважається правомірним - таке має бути прийнято пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (п.8 ч.2 ст.2 КАС України).

При цьому, поняття справедливого балансу розкрито у рішенні Європейського Суду з прав людини від 22.01.2009 у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03).

Так, Європейський Суд з прав людини, вважає, що порушенням справедливого балансу, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності, буде коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою податку на додану вартість, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподаткованої податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов`язання за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази в підтвердження наведених обставин справедливого втручання контролюючого органу у право власності позивача, а тому рішення не відповідає наведеному критерію.

Згідно Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06); у п. 50 якого Суд вказує, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів».

Збільшення податковим органом зобов`язань особи з податку є втручанням до його майнових прав. Отже, за практикою ЄСПЛ вимога про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою. У зв`язку з викладеним, протиправне винесення податковим органом спірних податкових повідомлень-рішень становить втручання у мирне володіння майном суб`єкта господарювання, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції...»

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що при прийнятті рішення суд дійшов висновку про задоволення позову, суд вважає за необхідне, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 139 КАС України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №, винесене 24.09.2019 року Офісом великих платників податків ДПС.

Стягнути на користь приватного акціонерного товариства "Продовольча компанія "Поділля" сплачений судовий збір в сумі 19210,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДПС.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ПАТ "Продовольча компанія "Поділля" (вул. Ю. Тютюнника, 74А, смт. Крижопіль, Вінницька область, 24600, ).

Відповідач - Офіс великих платників податків державної податкової служби (вул. Дегтярівська, 11 Г, м. Київ, 04119, ).

Рішення у повному обсязі виготовлене 11.01.2020 року.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна