Справа № 580/4177/19
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року справа № 580/4177/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді - Бабич А.М., розглянувши правилами загального позовного провадження у порядку письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

26.12.2019 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі - позивач) до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича (18031, м. Черкаси, вул. Університетська, буд. 33, оф. 25) (далі - відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення дій, спрямованих на звернення стягнення на майно (майнові права) боржника ОСОБА_2 , які полягають у праві постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :05:000:5372, загальною площею 28,89 га та цільовим призначенням - для ведення селянського (фермерського) господарства, яка знаходиться в адміністративних межах Мельниківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області;

зобов`язати відповідача вчинити виконавчі дії спрямовані на звернення стягнення на майно (майнові права) боржника ОСОБА_2 , які полягають у праві постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :05:000:5372, загальною площею 28,89 га та цільовим призначенням - для ведення селянського (фермерського) господарства, яка знаходиться в адміністративних межах Мельниківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області.

Позов мотивовано тим, що приватний виконавець не вчинив усіх передбачених законом дій для примусового стягнення боргу. Зокрема, безпідставно відмовив позивачу у задоволенні його заяви про проведення виконавчих дій, спрямованих на примусову реалізацію права користування боржником земельною ділянкою. Тому просив задовольнити позов.

Ухвалою від 27.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання. Також залучено ОСОБА_2 третьою особою на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору (далі - третя особа).

Відповідач відзиву на позов не надав, про причини його неподання суд не повідомив.

Під час підготовчого провадження суд задовольнив клопотання учасників щодо долучення доказів до матеріалів справи. Ухвалою від 08.01.2020 суд закрив підготовче провадження, призначив подальший судовий розгляд справи по суті у письмовому провадженні.

Дослідивши письмові докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову, з огляду на таке.

Суд встановив, що на підставі виконавчого напису нотаріуса від 12.04.2017 №381 приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Недоступ Д.М. постановою від 19.03.2018 відкрив виконавче провадження №56019290 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в сумі 500000,00грн. Отже, позивач у вказаному провадженні є стягувачем.

16.12.2019 позивач подав відповідачу заяву, в якій просив провести виконавчі дії, спрямовані на примусову реалізацію майнових прав ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:5372, площею 28,89га, з цільовим призначенням - для ведення селянського (фермерського) господарства.

Листом від 20.12.2019 №2401 відповідач повідомив про відсутність правових підстав для задоволення вищевказаної заяви, оскільки ст.135 Земельного кодексу України не передбачає звернення стягнення на такий вид майнового права, як право постійного користування земельною ділянкою.

Надаючи оцінку спірній бездіяльності, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, є Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно з ч.1 ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 5 Закону №1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 ст.18 Закону № 1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII передбачено обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно з ч.1 ст.48 Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону №1404-VIII звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

З аналізу викладених норм суд дійшов висновку, що звернення стягнення на нерухоме майно боржника є винятковим заходом погашення заборгованості, якщо інші джерела на дають можливості погасити борг.

Суд врахував, що на запит приватного виконавця ГУ Держспоживслужби в Черкаській області листом від 23.03.2018 №Т-155 повідомило про наявність зареєстрованої за боржником ( ОСОБА_2 ) сільськогосподарської техніки (2 трактора колісних та 2 причепи).

Також ТСЦ №7141 листом від 27.03.2018 №31/23/41-546 повідомив приватного виконавця про наявність зареєстрованих за боржником транспортних засобів: легковий автомобіль ВАЗ-211140 (НОМЕР_4), автобус ГАЗ 32213-418 (НОМЕР_5), вантажний автомобіль ГАЗ-САЗ 3507 (НОМЕР_6 ), причіп ( НОМЕР_3 ), вантажний автомобіль IVECO 35.12 (НОМЕР_7).

Доказів звернення стягнення на це рухоме майно суду не надано.

Суд також врахував, що нормами Закону №1404-VIII не надано стягувачу права обирати порядок та спосіб вчинення виконавчих дій. Такими повноваженнями наділений виконавець (державний або приватний), що є його виключними дискреційними повноваженнями.

Зважаючи, що Закон №1404-VIII не встановлює граничних строків здійснення виконавчих дій з примусового стягнення коштів, враховуючи встановлену ч.1 ст.50 Закону №1404-VIII черговість звернення стягнення на майно боржника (кошти, рухоме майно, нерухоме майно), суд дійшов висновку, що викладена у листі відповідача від 20.12.2019 №2401 відмова у здійсненні дій, спрямованих на звернення стягнення на майнові права боржника щодо права користування вищевказаною земельною ділянкою, не порушує прав позивача станом на час вирішення спору.

Суд також врахував, що відповідно до ч.1 ст.92 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III (далі - ЗК України) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

На підставі ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Серед прав власника земельної ділянки визначено правомочність здійснювати продаж або іншим чином відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину (пункт "а" частини 1 статті 90 ЗК України).

До прав землекористувачів відповідно до ч.1 ст.95 ЗК України віднесено права щодо: самостійного господарювання на землі; власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; використання у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; спорудження жилих будинків, виробничих та інших будівель та споруд.

Отже, зі складу правомочностей власника майна (володіння, користування та розпорядження майном), що визначені ч.1 ст.319 ЦК України, право користування земельною ділянкою надає правомочності володіти та користуватися земельною ділянкою. Однак не надає йому права розпоряджатися земельною ділянкою. Такими правами відповідно до вимог ЗК України наділений виключно власник земельної ділянки.

Суд встановив, що відповідно до відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 на підставі акту від 10.01.2001 серії ЧР №8-97 має право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :05:000:5372, загальною площею 28,89 га. Власником цієї земельної ділянки є Іркліївська сільська рада.

Статею 122 ЗК України визначено повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Так, на підставі ч.1 цієї статті сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

На підставі ч.1 ст.127 ЗК України органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Крім цього ч.2 ст.135 ЗК України вказує на те, що продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до положень п.6 ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Водночас абз.4 ч.2 ст.135 ЗК України передбачає, що звернення стягнення на земельні ділянки або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється державним виконавцем, приватним виконавцем під час виконання рішень, що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Звернення на право постійного користування у вказаній нормі не передбачене. Застосувати до вказаної норми синонімічний підхід неможливо, оскільки положення Земельного кодексу України розрізняє поняття права оренди землі та постійного користування. Останнє відрізняється як за суб`єктним складом, так і об`єктним, у тому числі відрізняється складом правомочностей.

Доводи позивача про те, що воно набуте боржником до часу прийняття Земельного кодексу України суд не врахував, оскільки таке право не було переоформлене відповідно до чиних норм.

Крім того, стягувач під час виконавчого провадження не наділений правом обирати, за рахунок якого майна має відбутися стягнення боржнику, як і відсутній конкретний обов`язок виконавця виконувати його пропозицію. Водночас відповідач повинен вживати всі заходи задля виконання виконавчого документах в межах та порядку, визначених законом.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідач не наділений повноваженням під час дій з виконавчого провадження звертати стягнення на право постійного користування на земельну ділянку, а отже, в спірних правовідносинах не допустив порушень прав позивача.

Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги не є обгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та не надав доказів понесених судових витрат, відсутні підстави для їх розподілу.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про: визнання протиправною бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича щодо не проведення дій спрямованих на звернення стягнення на майно (майнові права) боржника ОСОБА_2 , які полягають у праві постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :05:000:5372, загальною площею 28,89 га та цільовим призначенням - для ведення селянського (фермерського) господарства, яка знаходиться в адміністративних межах Мельниківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, та зобов`язати вчинити виконавчі дії спрямовані на звернення стягнення на майно (майнові права) боржника ОСОБА_2 , які полягають у праві постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :05:000:5372, загальною площею 28,89 га та цільовим призначенням - для ведення селянського (фермерського) господарства, яка знаходиться в адміністративних межах Мельниківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, - відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складенн судового рішення.

Суддя А.М. Бабич

Рішення ухвалене, складене в повному обсязі 08.01.2020.