Справа № 160/10055/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року Справа № 160/10055/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправними дій, скасування рішення №04-13/1752 від 27.09.2019р., зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:
11.10.2019р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Управління Державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку Луганської області та просить:

1) визнати протиправними дії відповідача у відношенні позивача щодо:

- прийняття, оформлення рішення у формі листа №04-13/1752 від 27.09.2019р. про повернення документів;

- невиконання (неналежного виконання) рішення суду (виконавчого листа по справі №804/14894/15, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом);

2) скасувати рішення у формі листа №04-13/1752 від 27.09.2019р. про повернення документів;

3) зобов`язати відповідача негайно виконати рішення суду на користь позивача на підставі виконавчого документа (виконавчого листа по справі №804/14894/15, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом);

4) стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 50000,00 грн.;

5) постанову звернути до негайного виконання;

6) зобов`язати відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом десятиденного строку з моменту набрання законної сили рішення суду.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення, оформлене листом №04-13/1752 від 27.09.2019р. є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки у резолютивній частині судового рішення від 28.03.2018р. у справі №804/14894/15 чітко прописані суми, які необхідно стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ; оскаржуваний лист не містить підпису посадової особи в порушення вимог п.4.1, п.5.23 ДСТУ 4163-2003; у заяві про примусове виконання наявні всі необхідні реквізити та додатки; позивач не отримував лист від відповідача щодо надання додаткових документів, при цьому, вимоги, викладені у такому листі, суперечать п.9, п.11 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011р. Окрім того, позивач вказує на те, що з вини відповідача йому завдано значної моральної шкоди, яку він оцінює у 50000 грн., так як він постійно має подавати запити до керівників відповідачів; протягом тривалого часу протиправно ігноруються виконання судового рішення та обов`язок надання інформації; позивач змушений позичати кошти на життя у зв`язку з чим відчуває себе неповноцінним як особистість, а тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду на підставі ст.ст.8, 56 Конституції України, ст.ст.23, 1167 ЦК України та з урахуванням постанови Верховного Суду України від 27.09.2107р. у справі №6-1435цс17.

Ухвалою суду від 05.11.2019р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача, зокрема, надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 77, 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.2).

05.12.2019р. засобами поштового зв`язку, на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просив відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі посилаючись на те, що 04.06.2019р. до управління надійшла заява від позивача про прийняття до виконання судового рішення згідно виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду виданого 03.05.2019р. по справі №804/14894/15, за результатами попереднього розгляду якої у відповідача виникла необхідність звернення до суду із заявою про роз`яснення судового рішення від 05.06.2019р. вих. №04-13/767, на яку 01.07.2019р. управління отримало відповідь Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.06.2019р. про можливість розгляду заяви про роз`яснення судового рішення після надходження справи №804/14894/15 із суду касаційної інстанції. Також, відповідач вказує на те, що він звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із запитом від 04.07.2019р. щодо отримання інформації для встановлення номера рахунку, коду програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету та економічної класифікації видатків бюджету, з яких мало відбутися безспірне списання коштів, проте отримав листа, що з 01.11.2015р. по теперішній час ОСОБА_1 на грошовому забезпеченні та в списках особового складу Військової частини НОМЕР_1 не значиться. Щодо відсутності на оспорюваному рішенні підпису посадової особи, відповідач вказує на те, що зазначене рішення містить електронний цифровий підпис, як то передбачено постановою Кабінету Міністрів України №55 від 17.01.2018р. Як зазначає відповідач, управління надіслало позивачеві запит на отримання додаткових відомостей, проте позивач, проігнорувавши пропозиції управління, звернувся до Дніпропетровського окружного суду з позовною заявою, щодо визнання протиправними дій та рішення, та зобов`язання вчинення певних дій, у задоволенні якої позивачеві було відмовлено рішенням від 02.09.2019р. у справі №160/6661/19, а тому, враховуючи визнання судом правомірності дій управління та не надання позивачем додаткових відомостей, управління повернуло стягувачу оригінал виконавчого листа без виконання на підставі п.9 Порядку №845. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то відповідач вказує на те, що оскаржуваний лист про повернення позивачеві виконавчого документа без виконання не містить ознак травмуючих позивача та принижуючих його прав та свобод (а.с.53-61).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із перебуванням судді Конєвої С.О. з 16.12.2019р. по 31.12.2019р. та з 02.01.2020р. по 11.01.2020р. включно у щорічній відпустці, дана справа вирішується 13.01.2020р.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.03.2019р. у справі №804/14894/15 було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та, зокрема, визнано протиправними дії Військової частини польова пошта НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, за постановою Кабінету Міністрів України №460 від 17.09.2014 року, нарахування та виплати грошової компенсації за 13 невикористаних днів щорічної основної відпустки, перерахування за ОСОБА_2 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з вересня 2014 року по вересень 2015 року; стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, за постановою Кабінету Міністрів України №460 від 17.09.2014 року в сумі 2123,55 грн., грошову компенсацію за 13 невикористаних днів щорічної основної відпустки у сумі 3042 грн.; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 перерахувати до Пенсійного фонду України за ОСОБА_2 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з вересня 2014 року по вересень 2015 року, що підтверджується копією відповідної постанови, наявної у справі (а.с.18-29).

Дніпропетровським окружним адміністративним судом 03.05.2019 року видано виконавчий лист по справі №804/14894/15 на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 28.03.2019 року, що не оспорюється сторонами.

ОСОБА_1 звернувся до Управління Державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою від 02.06.2019р. про примусове виконання рішення та, зокрема, просив виконати рішення суду у відношенні боржника Військової частини НОМЕР_1 , до якої долучено оригінал виконавчого листа та завірена копія постанови суду від 28.03.2019р. (а.с.30,63).

Управління Державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку Луганської області звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою №04-13/767 від 05.06.2019р. про роз`яснення рішення суду від 28.03.2019р. у справі №804/14894/15, що підтверджується копією відповідної заяви, наявною у справі (а.с.64-65).

Листом №804/14894/15 від 21.06.2019р. Дніпропетровський окружний адміністративний суд повідомив Управління Державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку Луганської області про те, що розгляд заяви про роз`яснення судового рішення від 05.06.2019р. буде можливим після надходження адміністративної справи №804/14894/15 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із суду касаційної інстанції (а.с.66).

Управління Державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку Луганської області надіслало на адресу позивача лист №04-13/1044 від 05.07.2019р. про отримання додаткових відомостей, у якому запропонувало позивачеві звернутися до суду та виправити помилку/описку у виконавчому листі Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №804/14894/15 в частині уточнення щодо того, чи включає в себе загальна сума стягнення обов`язкові податки і збори, утримання і перерахування до бюджету яких проводиться згідно чинного законодавства та в місячний строк надати на адресу управління судове рішення про виправлення помилки/описки (а.с.67-68).

Листом №04-13/1752 від 27.09.2019р. Управління Державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку Луганської області повернуло позивачеві виконавчий лист Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.05.2019р. у справі №804/14894/15 без виконання на підставі пп.9 п.9 Порядку №845 у зв`язку з не надходженням від позивача відповіді на отримання додаткових відомостей, що підтверджується копією відповідного листа, наявною у справі (а.с.13-17).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з діями відповідача щодо прийняття рішення, оформленого листом №04-13/1752 від 27.09.2019р. про повернення документів, невиконання (неналежного виконання) рішення суду (виконавчого листа по справі №804/14894/15, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом), у зв`язку з чим позивач просить захистити його порушене право шляхом визнання вищенаведених дій протиправними та скасування рішення, оформленого листом №04-13/1752 від 27.09.2019р. про повернення документів, зобов`язання відповідача негайно виконати рішення суду на користь позивача на підставі виконавчого документа (виконавчого листа по справі №804/14894/15, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом), стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 50000,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обгрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення, оформленого листом №04-13/1752 від 27.09.2019р. про повернення документів, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 129-1 Конституції України визначено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011р. (далі Порядок №845).

Пунктом 3 Порядку №845 встановлено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства.

Згідно до пп.2, пп.6 п.5 Порядку №845 під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право, зокрема, звертатися у передбачених законом випадках до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання; відкладати, зупиняти безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам у випадках, передбачених законом та цим Порядком.

У відповідності до п.6 Порядку №845 у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення); оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

Пунктом 11 Порядку №845 передбачено, що у разі, зокрема, призначення до розгляду органом, який видав виконавчий документ, заяви про роз`яснення рішення про стягнення коштів, встановлення або зміну порядку і способу, розстрочку та/або відстрочку його виконання чи виправлення помилки або про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відбувається відкладення безспірного списання коштів.

На час відкладення безспірного списання коштів перебіг строку виконання рішення про стягнення коштів зупиняється.
Відповідно до положень п.9 Порядку №845 встановлено, що орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли:

1) виконавчий документ: не підлягає виконанню органом Казначейства; подано особою, що не має відповідних повноважень; пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку; не відповідає вимогам, передбаченим Законом України Про виконавче провадження;

2) судове рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку;

3) боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень;

4) суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов`язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом;

5) стягувач узгодив відсутність зазначеної у виконавчому документі суми залишку невідшкодованого податку на додану вартість;

6) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

7) суми коштів, зазначені у виконавчому документі, перераховані боржником стягувачу;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) протягом місяця з дня звернення до стягувача для отримання додаткових відомостей для виконання рішення про стягнення коштів ним не надано таких відомостей органу Казначейства;

10) рішення про стягнення коштів з одержувача бюджетних коштів не відповідає заходам, передбаченим бюджетною програмою;

11) наявні інші передбачені законом випадки.

Аналізуючи вищенаведені норми, можна дійти висновку, що під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право, зокрема, звертатися у передбачених законом випадках до органу, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення рішення про стягнення коштів, відкладати, зупиняти безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам у випадках, передбачених законом та цим Порядком, при цьому, у разі призначення до розгляду заяви про роз`яснення рішення про стягнення коштів відбувається відкладення безспірного списання коштів та перебіг строку виконання рішення суду зупиняється.

Окрім того, пп.9 п.9 Порядку №845 визначено перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачеві, зокрема, можливість повернення стягувачеві виконавчого документа у разі коли стягувач протягом місяця з дня звернення до стягувача для отримання додаткових відомостей для виконання рішення про стягнення коштів не надав таких відомостей органу Казначейства.

Разом з тим, як свідчать копії наданих відповідачем документів, відповідач звернувся до адміністративного суду за роз`ясненням судового рішення від 28.03.2019р. у справі №804/14894/15 та отримав від суду відповідь про те, що його заява про роз`яснення судового рішення буде розглянута після надходження адміністративної справи із касаційної інстанції (а.с.64-66).

Отже, аналіз вищенаведених норм Порядку №845 та вказаних наведених обставин у їх сукупності свідчить про те, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, з урахуванням його звернення до адміністративного суду із заявою про роз`яснення судового рішення до вирішення адміністративним судом заяви відповідача про роз`яснення судового рішення мав би відкласти безспірне списання коштів на підставі п.11 Порядку №845.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що, повертаючи позивачеві без виконання виконавчий лист, відповідач припустився формального ставлення до виконання повноважень покладених на нього нормами чинного законодавства щодо дотримання ефективного порядку і способу виконання своїх повноважень та безпідставно повернув позивачеві виконавчий документ на підставі пп.9 п.9 Порядку №845 чим проявив надмірний формалізм при виконанні своїх обов`язків при вирішенні питання про повернення виконавчого листа без виконання.

При цьому, слід зазначити, що посилання відповідача у оспорюваному рішенні, оформленому листом №04-13/1752 від 27.09.2019р. на необхідність надання позивачем протягом місяця на звернення відповідача №04-13/1044 від 05.07.2019р. (а.с.67-68) додаткових відомостей, які стосуються саме роз`яснення судового рішення / виправлення у ньому описки є безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивач не має можливості надати такі додаткові відомості (роз`яснення судового рішення) без розгляду такого питання адміністративним судом у встановленому процесуальним законодавством порядку, а тому суд приходить до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не міг про це не знати та безпідставно повернув позивачеві за оспорюваним рішенням виконавчий документ без виконання з підстав не надання позивачем додаткових відомостей щодо роз`яснення виконання судового рішення чи виправлення описки у виконавчому листі, так як позивач не наділений такими повноваженнями, а відповідні питання вирішує лише адміністративний суд, який прийняв відповідне судове рішення за приписами ст.ст. 253, 254 Кодексу адміністративного судочинства України та на момент прийняття оспорюваного рішення адміністративний суд повідомив відповідача про вирішення питання про роз`яснення судового рішення після повернення справи із суду касаційної інстанції (а.с.66).

Також і посилання відповідача у запиті №04-13/1044 від 05.07.2019р. на наявність нібито у виконавчому документі по справі №804/14894/15 помилки/описки та вимоги направлені на їх виправлення адресовані позивачеві є такими, що суперечать чинному процесуальному законодавству, оскільки, по-перше, надання таких вказівок позивачеві, як стягувачеві, суперечить нормам Закону, так як звернення стягувача з такою заявою є його правом, а не обов`язком; по-друге, відповідач, за умови виявлення таких фактів, має повноваження звернутися з заявою про виправлення помилок у виконавчому документі до органу, який його видав, тобто до адміністративного суду, що і зробив згідно його заяви від 05.06.2019р. (а.с.64-65).

Приймаючи до уваги все вищевикладене, можна дійти висновку, що відповідач, приймаючи рішення, оформлене листом №04-13/1752 від 27.09.2019р. про повернення виконавчого листа позивачеві, із двох можливих рішень (відкладення списання коштів до вирішення питання про роз`яснення судового рішення; повернення виконавчого документа) прийняв оспорюване рішення, яке призвело до порушення прав та обов`язків позивача, внаслідок чого проявив надмірний формалізм при вирішенні питання про прийняття документів позивача до примусового виконання за його заявою від 02.06.2019р. на підставі саме судового рішення, яке набрало законної сили.

Вищенаведені висновки адміністративного суду з приводу проявленого суб`єктом владних повноважень надмірного формалізму при прийнятті відповідачем оспорюваного рішення також ґрунтується на численній практиці Європейського Суду з прав людини («Зубац проти Хорватії», «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства») та рішень Верховного Суду, які є обов`язковими для адміністративного суду за приписами ст.6, ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність прийняття відповідачем рішення, оформленого листом №04-13/1752 від 27.09.2019р. про повернення позивачеві документів з урахуванням аналізу наведених вище норм чинного законодавства та встановлених судом обставин у даній справі.

При цьому, не можуть бути покладені в основу правомірності прийняття відповідачем оспорюваного рішення, оформленого листом №04-13/1752 від 27.09.2019р. про повернення позивачеві документів з підстав не надання позивачем протягом місячного строку судового рішення про виправлення помилки/описки, оскільки прийняття такого рішення не залежить від волі позивача та віднесено лише до повноважень органу, який видав виконавчий документ, тобто до повноважень суду, а, відповідно, відповідач мав би, як заінтересована особа, звернутися з відповідною заявою до суду у порядку, встановленому ст.253 Кодексу адміністративного судочинства України, а не до позивача.

Є безпідставними і посилання відповідача на судове рішення від 02.09.2019р. у справі №160/6661/19, оскільки, по-перше, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вказане судове рішення було скасовано за постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.11.2019р. у справі №160/6661/19; по-друге, предмет розгляду справи №160/6661/19 та предмет розгляду цієї справи не є аналогічними та не стосується правомірності прийняття відповідачем рішення, оформленого листом №04-13/1752 від 27.09.2019р. про повернення позивачеві документів, яке оспорюється позивачем в межах цієї справи.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність прийняття відповідачем рішення, оформленого листом №04-13/1752 від 27.09.2019р. про повернення позивачеві документів, суд приходить до висновку, що, приймаючи наведене рішення, відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи рішення, оформлене листом №04-13/1752 від 27.09.2019р. про повернення документів, порушив права позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такого рішення протиправним та його скасування з урахуванням вимог ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій Управління Державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку Луганської області у відношенні позивача щодо прийняття рішення, оформленого листом №04-13/1752 від 27.09.2019р. про повернення документів, виходячи з того, що, у даному випадку, судом надається оцінка діям суб`єкта владних повноважень чи його посадових осіб при оскарженні позивачем акта індивідуальної дії, яким у цьому випадку є оспорюване рішення, оформлене листом №04-13/1752 від 27.09.2019р. про повернення документів, а тому належним і достатнім способом захисту порушеного права є саме визнання протиправним та скасування такого оспорюваного рішення з урахуванням вимог ч.2 ст.2, ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також і не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дії відповідача у відношенні позивача щодо невиконання (неналежного виконання) рішення суду (виконавчого листа по справі №804/14894/15, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом) та зобов`язання відповідача негайно виконати рішення суду на користь позивача на підставі виконавчого документа (виконавчого листа по справі №804/14894/15, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом), виходячи з наступного.

Порядок виконання судових рішень встановлений спеціальним законом Законом України «Про виконавче провадження», а процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, врегульоване розділом IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, відповідно до частини 1 якої суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, тобто, судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюються в процесуальному порядку.

Таким чином, в межах іншої справи суд не може розглядати питання негайного виконання рішення, яке набрало законної сили.

За таких обставин, питання належного виконання судового рішення, яке набрало законної сили та звернуто до виконання, не може бути предметом окремого позову, відповідно, це питання може бути вирішено в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, ст.382 цього Кодексу.

За викладених обставин, у адміністративного суду відсутні правові підстави для задоволення позову у наведеній частині.

Не підлягають і задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 50000,00 грн. у зв`язку з тим, що позивач постійно має подавати запити до керівників відповідачів; протягом тривалого часу протиправно ігноруються виконання судового рішення та обов`язок надання інформації; позивач змушений позичати кошти на життя у зв`язку з чим відчуває себе неповноцінним як особистість, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України).

Також і відповідно до п.3 Постанови Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних тощо) яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Як встановлено зі змісту даного позову, позивач зазначає, що він постійно має подавати запити до керівників відповідачів; протягом тривалого часу протиправно ігноруються виконання судового рішення та обов`язок надання інформації; позивач змушений позичати кошти на життя у зв`язку з чим відчуває себе неповноцінним як особистість, а тому він зазнав моральної шкоди у розмірі 50000 грн., однак на підтвердження того, що такої моральної шкоди позивач зазнав саме внаслідок прийняття Управлінням Державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку Луганської області вищенаведеного оспорюваного рішення про повернення виконавчого листа без виконання, позивачем жодних доказів суду надано не було.

Окрім того, позивачем не було надано і доказів на підтвердження приниження його гідності, не наведено позивачем і мотивів та розрахунку, з яких він виходив при визначенні моральної шкоди у розмірі 50000 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами спричинення саме відповідачем моральної шкоди за наведеними вище критеріями її оцінки та не наведено обставин, які б свідчили про наявність причинного зв`язку між прийняттям відповідачем оспорюваного рішення та спричиненням моральної шкоди позивачеві саме у розмірі 50000 грн., а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 50000,00 грн. задоволенню не підлягають.

Також і не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині звернення постанови до негайного виконання, оскільки прийняте у цій адміністративній справі рішення не віднесено до судових рішень, які виконуються негайно у відповідності до положень ст.371 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не підлягають і задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом десятиденного строку з моменту набрання законної сили рішення суду, оскільки, у даному випадку, визнання адміністративним судом протиправним та скасування рішення, оформленого листом №04-13/1752 від 27.09.2019р. є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача та не потребує вчинення відповідачем жодних додаткових дій, направлених на виконання цього судового рішення у межах заявлених позивачем позовних вимог, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням саме цього судового рішення за приписами ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Окрім того, при прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не вбачає підстав для їх розподілу у порядку, встановленому ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували понесення ним будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору за п.13 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправними дій, скасування рішення №04-13/1752 від 27.09.2019р., зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку Луганської області, оформлене листом №04-13/1752 від 27.09.2019р. про повернення ОСОБА_1 документів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п. 15.1 п. 15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва