Справа № 420/4834/19
Суддя: Цховребова М. Г
Дата ухвалення: 2019-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4834/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Цховребова М.Г., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 33403 від 05.06.2019 року про відмову позивачу в поновлені пенсії;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не поновлення нарахування та виплати раніше призначеної пенсії за віком позивачу;

- зобов`язати поновити, нарахувати та виплачувати раніше призначену пенсію за віком позивачу з дати припинення її виплати у 2013 році, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Ухвалами суду від 02.09.2019 року: відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; від 02.10.2019 року: вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

В судове засідання 11.11.2019 року сторони та/або їх представники не прибули, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. (а.с.112-113)

11.11.2019 року представником позивача до суду подано заяву, вхід. № 49913/19, в якій останній просить продовжити розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження. (а.с.116)

Відповідач про причини неявки його представника суд не повідомив, будь-яких заяв з процесуальних питань, в тому числі про відкладення (перенесення) розгляду справи від нього до суду не надійшло.

Виходячи з наведеного, керуючись положеннями ч. 3 ст. 194, ч.ч. 1, 3, 9 ст. 205 КАС України, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно зі змістом позовної заяви, відповіді на відзив та додаткових пояснень щодо окремих питань, які виникли при розгляді справи, позивач просить суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, із зазначенням таких фактичних обставин:

- позивач є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон, серія НОМЕР_1 , виданим 30 серпня 2010 року, орган видачі 5112. По досягненню пенсійного віку та необхідного трудового стажу позивачу була призначена пенсія за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 серія НОМЕР_2 , виданим Пенсійним фондом України 04.08.2010 року, яка виплачувалась до виїзду за кордон. 29.11.2012 року позивач виїхав з України на постійне місце проживання до Ізраїлю. Перед виїздом за кордон позивач мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . Починаючи з 2013 року, і станом на сьогоднішній день призначену по закону пенсію позивач не отримує;

- 28.05.2019 року позивач особисто звернувся до Київського відділу обслуговування громадян Головного територіального управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про поновлення, нарахування та виплату пенсії, до якої додав копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон, довідки ІПН, пенсійного посвідчення. Оригінали вказаних документів було надано для огляду співробітнику відповідача, що підтверджується розпискою-повідомленням від 28.05.2019 року № 2876. 31.06.2019 року поштовим повідомленням позивач отримав рішення № 33403 про відмову в поновленні пенсії від 05.06.2019 року з незрозумілою реєстрацією № 17 від 12.06.2019 року, завірену головним спеціалістом ВПППП В. Чуєтіль 24.06.2019 року. Підставою для відмови в поновленні виплати позивачу пенсії в вказаному рішенні вказано те, що при зверненні за поновленням пенсії не було надано паспорт громадянина України або посвідку на постійне проживання в Україні. Для вирішення питання призначення пенсії позивачу необхідно надати документи, що підтверджують громадянство України та постійне місце проживання в Україні;

- позивач вважає дії відповідача щодо незаконної відмови у поновленні виплати пенсії є неправомірними, дискредитаційними та такими, що суперечать чинному законодавству з огляду на те, що відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у зв`язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, або переведення з одного виду пенсії на інший, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений статтею 46 Конституції України;

- відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 03.05.2018 року по справі № 204/5502/17, яка полягає в тому, що відповідно до рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами;

- за своєю трудовою діяльністю позивач отримав право на призначення пенсії за віком в Україні, а тому він має право на пенсію, виплату якої було припинено, відповідач зобов`язаний відновити пенсію як громадянину України, який виїхав на постійне проживання за кордон, а відповідно рішення відповідача № 33403 про відмову в поновленні пенсії від 05.06.2019 року є протиправним та підлягає скасуванню;

- системний аналіз п. 1 ст. 46 Закону № 1058-IV дає підстави дійти висновку, що у ній два строки обмеження стосовно виплати пенсії з минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень. Таким чином позивач має право на поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком позивачу з дати припинення йому виплати у 2013 році. Дана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду по справі № 646/6250/17 у постанові від 24.04.2018 року;

- відповідач не зазначає, що пенсія позивачу вже була призначена та виплачувалась, що підтверджується пенсійним посвідченням, яке також надавалось працівнику відповідача. Таким чином посилання відповідача на непредставлення якихось документів - є формальною підставою для незаконної відмови у поновлені виплати позивачу пенсії;

- заява позивача не містить жодних посилань на розмір пенсії, позивач лише просить зобов`язати відповідача поновити її виплату у розмірі, передбаченому діючим законодавством України;

- копію оскаржуваного рішення позивач отримав поштовим повідомлення 31.06.2019 року, а відповідно позовна заява про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії була подана у встановлений законом строк;

- пенсія не виплачувалась саме з вини відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійні виплати, які не були виплачені з вини пенсійного фонду, що призначає і виплачує пенсію, мають бути виплаченими за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів;

- зразковими рішеннями Верховного Суду в аналогічних справах є постанови Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 577/50/17-а та від 1 жовтня 2019 року у справі № 826/3943/16.

Згідно з відзивом на позовну заяву, відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, із зазначенням таких фактичних обставин:

- при зверненні за призначенням пенсії позивачем не надано паспорт громадянина України або посвідку на постійне місце проживання в Україні;

- управління не погоджується з вимогою щодо зобов`язання поновити, нарахувати та виплачувати раніше призначену пенсію позивача з дати припинення її виплати у 2013 році з огляду на те, що виплата пенсійного забезпечення є періодичним платежем та здійснюється щомісячно, а тому позивач повинен був знати про його розмір з урахуванням виплачуваного щомісячного підвищення. Вищезазначена позиція була висловлена ухвалою Вищого адміністративного суду України у справі № К/800/56299/13 від 02.03.2016 року, яка набрала законної сили 17.04.2016 року;

- дії відповідача є правомірними та повністю відповідають вимогам чинного законодавства.

Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Судом встановлено, що 04.08.2010 року Пенсійним фондом України позивачу видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 , Серія НОМЕР_2 , відповідно до якого, зокрема, вид пенсії позивача: за віком; термін дії: довічно. (а.с.21)

Відповідно до розпорядження УПФУ у Київському районі м. Одеси № 838371 від 13.11.2012 року (а.с.71зв.), у зв`язку з виїздом позивача на ПМП до Ізраїлю, вирішено:

- виплату пенсії припинити з 01.12.2012 року;

- виплатити пенсію за 6 місяців вперед з 01.12.2012 року по 31.05.2013 року із розрахунку в місяць - 992,41 грн.;

- особовий рахунок № НОМЕР_4 закрити.

28.05.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою, зареєстрованою за № 2876 (а.с.76), про призначення/перерахунок пенсії, в якій просив поновити виплату пенсії, в якій також зазначив, зокрема:

- місце реєстрації: Ізраїль;

- місце проживання: Ізраїль;

- паспорт: серія НОМЕР_1 , виданий 5112 30.08.2010 року.

Відповідно до переліку документів, доданих до заяви, до неї були додані (а.с.76зв.-79):

- копія ІПН № НОМЕР_5;

- копія паспорту НОМЕР_6;

- пояснювальна записка № 1207.

Відповідно до змісту пояснювальної записки позивача № 1207 від 28.05.2019 року, зокрема:

- позивач просив відновити виплату пенсії, перерахувати з проведенням індексації і компенсації втраченого прибутку;

- паспорт громадянина України позивач надати не може, так як він був зданий при виїзді в листопаді 2012 року;

- позивач постійно проживає в Ізраїлі.

Рішенням відповідача № 33403 «Про відмову в поновленні пенсії» від 05.06.2019 року, вих. № 17 від 12.06.2019 року (а.с.75), за результатами розгляду заяви № 2876 від 28.05.2019 року щодо поновлення виплати пенсії позивача за віком, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійне місце проживання якого зареєстровано в Ізраїлі, відповідно до п. 1 ст. 8 розділу І Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (зі змінами, внесеними Законом України від 08.07.2011 року № 3668-VI), в поновленні виплати пенсії відмовлено.

Відповідно до змісту вказаного рішення, його прийнято з таких підстав:

- відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідних для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом;

- відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну;

- згідно порядку подання та оформлення документів для поновлення виплати пенсій відповідно до Закону 1058-IV заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам їх сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації). Пунктом 2.22 Порядку зазначено, що за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання;

- при зверненні за поновленням виплати пенсії позивачем не було надано паспорт громадянина України або посвідку на постійне проживання в Україні;

- для вирішення питання призначення пенсії позивачу необхідно надати документ, що підтверджує громадянство України та постійне проживання на території України;

- у разі незгоди з даним рішенням воно може бути оскаржено в судовому порядку.

Не погоджуючись з рішенням відповідача № 33403 «Про відмову в поновленні пенсії» від 05.06.2019 року, вих. № 17 від 12.06.2019 року, позивач звернувся до суду з вищенаведеними позовними вимогами.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення, та на виконання ухвали суду відповідачем суду також надано копії матеріалів пенсійної справи позивача. (а.с.38-81)

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частинами 1, 4 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV); «Про громадянство України» від 18.01.2001 року № 2235-III (далі - Закон № 2235-III), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з ст. 5 Закону № 2235-III документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно з п. 1.5 Порядку № 22-1, зокрема, заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Відповідно до п. 2.8 Порядку № 22-1, зокрема, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Пунктом 2.9 Порядку № 22-1 передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Згідно з п. 2.22 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Відповідно до п. 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Згідно з п. 4.3 Порядку № 22-1, зокрема, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Виходячи з аналізу вищенаведених вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та на підставі встановлених судом обставин, а саме:

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи з вищенаведеного змісту позовних вимог позивача, предметом позову (дослідження) є протиправність/правомірність:

- рішення відповідача № 33403 від 05.06.2019 року про відмову позивачу в поновлені пенсії та

- бездіяльності відповідача щодо не поновлення нарахування та виплати раніше призначеної пенсії за віком позивачу.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 33403 від 05.06.2019 року про відмову позивачу в поновлені пенсії.

28.05.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою, зареєстрованою за № 2876, про призначення/перерахунок пенсії, в якій просив поновити виплату пенсії, в якій також зазначив, зокрема: місце реєстрації: Ізраїль; місце проживання: Ізраїль; паспорт: серія НОМЕР_1 , виданий 5112 30.08.2010 року.

Відповідно до переліку документів, доданих до заяви, до неї були додані:

- копія ІПН № НОМЕР_5;

- копія паспорту НОМЕР_6;

- пояснювальна записка № 1207.

Відповідно до змісту пояснювальної записки позивача № 1207 від 28.05.2019 року, зокрема:

- позивач просив відновити виплату пенсії, перерахувати з проведенням індексації і компенсації втраченого прибутку;

- паспорт громадянина України позивач надати не може, так як він був зданий при виїзді в листопаді 2012 року;

- позивач постійно проживає в Ізраїлі.

Рішенням відповідача № 33403 «Про відмову в поновленні пенсії» від 05.06.2019 року, вих. № 17 від 12.06.2019 року, за результатами розгляду заяви № 2876 від 28.05.2019 року щодо поновлення виплати пенсії позивача за віком, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійне місце проживання якого зареєстровано в Ізраїлі, відповідно до п. 1 ст. 8 розділу І Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (зі змінами, внесеними Законом України від 08.07.2011 року № 3668-VI), в поновленні виплати пенсії відмовлено.

Відповідно до змісту вказаного рішення, його прийнято з таких підстав:

- відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідних для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом;

- відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну;

- згідно порядку подання та оформлення документів для поновлення виплати пенсій відповідно до Закону 1058-IV заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам їх сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації). Пунктом 2.22 Порядку зазначено, що за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання;

- при зверненні за поновленням виплати пенсії позивачем не було надано паспорт громадянина України або посвідку на постійне проживання в Україні;

- для вирішення питання призначення пенсії позивачу необхідно надати документ, що підтверджує громадянство України та постійне проживання на території України.

З встановленого вбачається, по-перше, що 28.05.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

Відповідач рішенням № 33403 від 05.06.2019 року за результатами розгляду заяви № 2876 від 28.05.2019 року відмовив в поновленні виплати пенсії.

Проте, згідно зі змістом рішення, відповідач відмовив позивачу в поновленні виплати пенсії із посиланням, зокрема, на порядок подання та оформлення документів для поновлення виплати пенсій відповідно до Закону 1058-IV в частині щодо подання заяви про призначення пенсії, та із зазначенням, що для вирішення питання призначення пенсії позивачу необхідно надати документ, що підтверджує громадянство України та постійне проживання на території України.

При цьому відповідачем також не конкретизована норма Закону 1058-IV, якою передбачені наведені в рішенні положення (стаття, частина, пункт тощо).

По-друге, в оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено, що при зверненні за поновленням виплати пенсії позивачем не було надано паспорт громадянина України або посвідку на постійне проживання в Україні.

Проте, в рішенні не наведено жодного правового обґрунтування щодо обов`язкового надання паспорту громадянина України або посвідки на постійне проживання в Україні саме при зверненні із заявою про поновлення виплати вже призначеної пенсії.

Крім того, в оскаржуваному рішенні взагалі не наведена позиція (фактична і юридична) відповідача з порушених позивачем питань, викладених у пояснювальній записці № 1207, доданій до заяви від 28.05.2019 року, зокрема щодо індексації пенсії та компенсації втрати частини доходів.

Загальними вимогами, які висуваються до акту індивідуальної дії, як акту правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Встановлені судом обставини свідчать про недотримання відповідачем вимог щодо ясності, чіткості, доступності, зрозумілості та обґрунтованості оскарженого рішення, виконання яких є запорукою передбачуваності для позивача наслідків виконання або невиконання ним законних вимог відповідача.

Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

На виконання ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування норм права, викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 23.10.2018 року по справі № 822/1817/18 (адміністративне провадження № К/9901/62472/18), від 2 квітня 2019 року по справі № 822/1878/18 (адміністративне провадження № К/9901/4668/19), від 21 травня 2019 року по справі № 815/2791/18 (адміністративне провадження № К/9901/8950/19) тощо.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваного рішення, з дотриманням вимог абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем суду не наведено та не надано.

При цьому суд звертає увагу позивача, що зі змісту оскаржуваного рішення не вбачається застосування відповідачем при його прийнятті п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-ІV, на детальному аналізі якого та його чинності ґрунтуються вимоги позивача.

Також слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.), відповідно

суд дійшов висновку, що:

- оскаржуване рішення № 33403 «Про відмову в поновленні пенсії» від 05.06.2019 року, вих. № 17 від 12.06.2019 року прийняте відповідачем: не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тому воно є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог позивача про: визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не поновлення нарахування та виплати раніше призначеної пенсії за віком позивачу; зобов`язання поновити, нарахувати та виплачувати раніше призначену пенсію за віком позивачу з дати припинення її виплати у 2013 році, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

По-перше, суд звертає увагу позивача, що у прохальній частині позову ним не конкретизовано, бездіяльність відповідача щодо не поновлення нарахування та виплати раніше призначеної пенсії за віком позивачу з якої дати, періоду тощо він просить визнати протиправною.

По-друге, відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Верховний Суд в постанові від 09.11.2018 року по справі № 263/15749/16-а звертає увагу на те, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи, або нездійснення суб`єктом владних повноважень дій, які випливають із його повноважень на виконання вимог чинного законодавства та впливають на права, свободи та інтереси фізичної чи юридичної особи.

Бездіяльність суб`єкта владних повноважень, яка не впливає на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної особи не породжує для такої фізичної особи жодних правових наслідків.

Отже, у випадку протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, належним способом захисту порушеного права фізичної особи є зобов`язання такого суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, зокрема, положеннями п. 2.8 Порядку № 22-1, відповідно до яких, зокрема, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

При цьому суд звертає увагу позивача на те, що, виходячи з наведеного змісту п. 2.8 Порядку № 22-1, поновлення виплати пенсії здійснюються за документами:

- що є в пенсійній справі

та

- відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Отже наведені положення п. 2.8 Порядку № 22-1 застосовуються у обов`язковій сукупності вимог до документів пенсійної справи, а саме, їх наявність у пенсійній справі та їх відповідність вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Як встановлено вище, такий аналіз відповідачем в оскарженому рішенні не здійснений та взагалі не наведена позиція (фактична і юридична) відповідача з порушених позивачем питань, викладених у пояснювальній записці № 1207, доданій до заяви від 28.05.2019 року, зокрема щодо індексації пенсії та компенсації втрати частини доходів.

Проте, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб`єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Як вбачається зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо виконання дискреційних повноважень адміністративними органами від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи адміністративного органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень. Завдання правосуддя полягає в гарантуванні дотримання вимог права та контролю за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи з висновків суду про недотримання відповідачем вимог щодо ясності, чіткості, доступності, зрозумілості та обґрунтованості оскаржуваного рішення, суд вважає, що вимога позивача про зобов`язання поновити, нарахувати та виплачувати раніше призначену пенсію за віком позивачу з дати припинення її виплати у 2013 році, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, - є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню у заявлений позивачем спосіб.

Також, за вищенаведених обставин та з урахуванням висновків суду про протиправність оскарженого позивачем рішення відповідача про відмову в поновленні пенсії та його скасування, суд вважає такий спосіб захисту прав та інтересів позивача ефективним та достатнім, відповідно таким, що не потребує окремого визнання бездіяльності відповідача, яка передувала прийняттю оскарженого позивачем рішення, протиправною.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування зазначених позовних вимог позивачем суду не наведено та не надано.

При цьому суд не бере до уваги посилання позивача на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 року по справі № 577/50/17-а та від 01.10.2019 року по справі № 826/3943/16, з тих підстав, що їх викладено за результатами розгляду адміністративних справ з інших предметів позову/спору/дослідження/тощо та за результатами дослідження інших (індивідуальних) фактичних обставин справи.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що матеріали справи не містять доказів надання позивачем при зверненні з заявою від 28.05.2019 року оригіналу паспорту громадянина України для виїзду за кордон, про що зазначено позивачем у відповіді на відзив. При цьому, на виконання вимог ч. 1 ст. 77 КАС України, позивачем не зазначені та/або не надані докази на доведення наведеної обставини та не зазначені причини ненадання таких доказів, не заявлене клопотання про їх витребування судом тощо.

Також слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.), відповідно

суд дійшов висновків, що:

- в задоволенні позовних вимог про: визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не поновлення нарахування та виплати раніше призначеної пенсії за віком позивачу; зобов`язання поновити, нарахувати та виплачувати раніше призначену пенсію за віком позивачу з дати припинення її виплати у 2013 році, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, - слід відмовити;

- при цьому, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи з висновків суду про те, що оскаржуване рішення № 33403 «Про відмову в поновленні пенсії» від 05.06.2019 року, вих. № 17 від 12.06.2019 року, є протиправним та підлягає скасуванню, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, для ефективного захисту прав та інтересів позивача у спірних публічно-правових відносинах від порушень з боку відповідача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача вирішити питання, щодо якого звернувся позивач у заяві від № 2876 від 28.05.2019 року, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України, зокрема, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до змісту прохальної частини позовної заяви позивачем заявлено дві самостійні позовні вимоги немайнового характеру.

Позивачем до позовної заяви додано квитанцію № 22877 від 14.08.2019 року та № 42734 від 23.08.2019 року про сплату судового збору за подання даного адміністративного позову на загальну суму 1536,80 грн. (а.с.14, 28)

Виходячи з того, що судом задоволено одну самостійну вимогу позивача немайнового характеру та похідну вимогу зобов`язального характеру в інший ніж заявлено позивачем спосіб, стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Керуючись ст.ст. 9, 194, 205, 241-246, 250, 255, 295 та Перехідними положеннями КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ідентифікаційний код юридичної особи: 20987385) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 33403 «Про відмову в поновленні пенсії» від 05.06.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вирішити питання, щодо якого звернулась ОСОБА_1 у заяві від № 2876 від 28.05.2019 року, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Апеляційні скарги на рішення суду подаються учасниками справи до або через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Г. Цховребова

.