Справа № 360/194/20
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2020-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

10 січня 2020 року СєвєродонецькСправа № 360/194/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., перевіривши матеріали за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та захисту довкілля України, третя особа - публічне акціонерне товариство «Лисичанськвугілля», про визнання протиправним наказу від 06.12.2019 № 904-о «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » та звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

09 січня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та захисту довкілля України, третя особа - публічне акціонерне товариство «Лисичанськвугілля», в якому позивач посилається на таке. 06.12.2019 наказом міністра енергетики та захисту довкілля України № 904-о «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення від виконання обов`язків генерального директора ПАТ «Лисичанськвугілля» відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України. Позивач не погоджується зі вказаним наказом, вважає, що звільнення відбулося з порушенням вимог чинного законодавства. Тому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ від 06.12.2019 № 904-о «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » та звільнення його від виконання обов`язків генерального директора ПАТ «Лисичанськвугілля» відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України, поновити ОСОБА_1 на посаді виконувача обов`язків генерального директора ПАТ «Лисичанськвугілля», стягнути з ПАТ «Лисичанськвугілля» заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 06.12.2019 по 02.01.2020 в сумі 25273,60 грн.

Розглянувши матеріали адміністративного позову, суд дійшов такого.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції. Необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до приписів частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (чинного) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно зі Статутом публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля», затвердженим наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля від 22.11.2019 № 439 (далі - Статут), ПАТ «Лисичанськвугілля» є господарським товариством, належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі - Уповноважений орган управління).

Відповідно до положень пункту 9.4 Статуту генеральний директор є виконавчим органом Товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю. Генеральний директор обирається Загальними зборами акціонерів строком на 3 роки. Після обрання Генерального директора з ним укладається контракт. Контракт з Генеральним директором укладає Міністерство енергетики та захисту довкілля України.

Як установлено судом, спір виник з трудових правовідносин між позивачем та Міністерством енергетики та захисту довкілля України (уповноваженим органом управління ПАТ «Лисичанськвугілля»), який не виступає суб`єктом владних повноважень у цих правовідносин, відповідно, спір має цивільно-правовий характер, а не публічно-правовий.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного у відкритті провадження слід відмовити, роз`яснивши позивачеві, що спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 2, 4, 19, 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та захисту довкілля України, третя особа - публічне акціонерне товариство «Лисичанськвугілля», про визнання протиправним наказу від 06.12.2019 № 904-о «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » та звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Роз`яснити позивачеві право звернутися з позовом до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяІ.О. Свергун