Справа № 727/12313/19
Суддя: Кодрян Л. І.
Дата ухвалення: 2020-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/727/4/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2020 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді Кодрян Л.І.

за участю секретаря Гомонович Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Подолянського Іллі Руслановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд до інспектора УПП в Хмельницькій області ДПП Національної поліції України Подолянського І.Р., в якій просить скасувати постанову серії ЕАК №1788146 від 24.11.2019 року щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначив, що згідно оскаржуваної постанови серії ЕАК №1788146 від 24 листопада 2019 року, працівниками поліції вказано, що він керуючи автомобілем "BMW X5", ДНЗ НОМЕР_1 , здійснив обгін ближче ніж за 100 м перед пішохідним переходом поза населеним пунктом, чим порушив п. 14.6 в Правил дорожнього руху, затверджених постновою КМ України № 1306 від 10.10.2001 року.

Позивач вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки Правила дорожнього руху він не порушував, вважає, що оскаржувану постанову винесено з недотриманням чинного законодавства.

Зазначив, що він рухався за автомобілем поліцейських тривалий час з допустимою швидкістю протягом не менше 2-3 км і почав здійснювати обгін транспортного засобу коли це дозволяла дорожня обстановка, у дозволеному місці, не перетинаючи суцільної смуги, на відстані більшій ніж за 100 метрів до пішохідного переходу. З відстані початку вказаного маневру знаку та дорожньої розмітки "пішохідний перехід" не було видно. Враховуючи, що він випередив автомобіль поліцейських більш, як на половину, коли почалася суцільна смуга, вирішив продовжити маневр і закінчити обгін, оскільки дорожня обстановка дозволяла це здійснити.

Крім того, посилається на те, що розгляд справи здійснено формально, з недотриманням вимог КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, йому не було роз`яснено його права.

Позивач вважає постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Зазначив, що оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення не містить вказівки про порядок сплати штрафу та порядок та строки її оскарження.

Крім того, позивач звертає увагу, що винесена постанова серія ЕАК №1788146 від 24.11.2019 року не містить посилань на належні та допустимі докази на підставі яких зроблено висновок про вчинення ним адміністративного правопорушення.

Позивач просить суд скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1788146 від 24.11.2019 року щодо притягнення його до адміністративної відповідальності.

Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов.

У відповідності до поданого відзиву відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що позивачем не заперечується факт здійснення обгону на суцільній лінії розмітки та перед пішоходним переходом і вказаний маневр здійснено ним свідомо, що вбачається з позову. Вказує, що ОСОБА_1 не надано доказів, які б спростовували факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Вважає, що розгляд справи здійснювався у відповідності до чинного законодавства, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія серії ЕАК №1788146 від 24.11.2019 року вважає законною та обґрунтованою. В задоволенні позову ОСОБА_1 просив відмовити.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву згідно якої просить справу розглядати у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, у наданому суду відзиві просить справу розглядати у його відсутності.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, в силу ч.4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.11.2019 року інспектором УПП в Хмельницькій області ДПП Національної поліції України Подолянським І.Р. була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №1788146 від 24.11.2019 року, на підставі якої ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП і на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн., за те, що він 24.11.2019 року о 22 годині 22 хвилини керуючи автомобілем BMW X5 ДНЗ НОМЕР_1 , здійснив обгін ближче ніж за 100 м перед пішохідним переходом поза населеним пунктом, чим порушив п. 14.6 (в) ПДР. (а.с.4).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно п. 14.6 «в» ПДР України, затвердженого Постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.ч.1,3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судом, позивач заперечує факт порушення п. 14.6 «в» ПДР України, а оскаржувана постанова не містить посилань на належні та допустимі докази. Факт правопорушення не зафіксований.

Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення, однак будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови не надано, а в графі «до постанови додається» не зазначено будь-яких доказів.

Єдиним доказом, на який вказує відповідач були візуальні спостереження самого відповідача.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Для підтвердження порушення позивачем ПДР відповідачем не додано доказів відповідно до ст. 251 КУпАП. Лише описання адміністративного правопорушення не може бути належним та допустимим доказом його вчинення.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на встановлені обставини справи та зазначені норми права, суд приходить до висновку, що докази порушення позивачем п. 14.6 «в» ПДР України відсутні, оскільки не були надані суду під час розгляду справи суб`єктом владних повноважень.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу наведених норм слідує, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі наявності або відсутності підстав, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не було надано суду доказів встановлення обставин події.

Враховуючи принцип змагальності адміністративного процесу та встановлений КАС України обов`язок відповідача щодо доказування правомірності свого рішення, суд вирішує спір на основі викладених в позові аргументів та з`ясованих в судовому засіданні обставин.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки відсутні належні та достатні докази його вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 5, 20, 72-79, 159, 205, 229, 241-246, 255, 268,286,295, 297 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Подолянського Іллі Руслановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК №1788146 від 24.11.2019 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , за ч.2 ст.122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене в строки передбачені ст.286 КАС України та в порядку ст. 297 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 03 січня 2020 року.

Суддя Л.І. Кодрян