Справа № 120/2455/19-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 січня 2020 р. Справа № 120/2455/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасуванння вимог про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що Головним управлінням ДФС у Вінницькій області було складено вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф 999-53 від 10.05.2019 року на суму 5859,48 грн., від 04.06.2019 року на суму 4941,42 грн., від 03.07.2019 року на суму 4023,36 грн., відповідно до яких визначено, що позивач має заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в зазначених сумах. Позивач вважає дані вимоги протиправними, у зв`язку з тим, що з 27.08.2018 року відповідачем самовільно було взято його на облік (встановлення ознаки) як особу, що здійснює незалежну професійну діяльність, і яка є платником єдиного внеску (ЄСВ).

В травні 2019 року позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ДФС у Вінницькій області про визнання неправомірним самовільне постановлення його на облік як особи, що провадить незалежну професійну діяльність, з 27.08.2019 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.06.2019 року (справа №120/1455/19-а) було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Вінницькій області та визнано неправомірними дії Головного управління ДФС України у Вінницькій області, що виразилися у самовільному постановлені на облік (встановлення ознаки) як особи, що провадить незалежну професійну діяльність - адвоката Никитюка О.І., з 27.08.2019 року. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- 999-53 від 06.03.2019 року на суму 2163,02 грн. Вказане рішення суду набуло законної сили згідно з ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2019 року. Як зазначає позивач, згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У зв`язку з чим позивач вважає вищевказані вимоги про сплату боргу протиправними, такими, що порушують його права, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 02.08.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк для усунення недоліків.

У встановлений судом строк позивач подав до суду заяву з додатками, відповідно до якої недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою від 16.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними в справі матеріалами.

09.09.2019 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, посилаючись на норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та положення пп.14.1.226 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, просив відмовити в задоволенні позову.

Разом із відзивом також надійшло клопотання про заміну відповідача правонаступником.

Ухвалою суду від 15.10.2019 року клопотання представника відповідача задоволено. Вирішено замінити первинного відповідача - Головне управління ДФС у Вінницькій області на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Вінницькій області ().

Ухвалою суд від 15.10.2019 року вирішено провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу зупинити до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі №520/3939/19.

16.12.2019 року від позивача надійшла заява про поновлення провадження у справі.

Ухвалою суду від 03.01.2020 року клопотання позивача задоволено, провадження у справі №120/2455/19-а поновлено.

Суд, з"ясувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що згідно з інформацією, яка наявна в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Никитюк Олександр Іванович зареєстрований 04.01.2002 року як фізична особа підприємець (номер запису: 0000787) та з 17.12.2007 року перебуває на обліку в Калинівській ДПІ як платник податків (номер взяття на облік: 967). 28.03.2019 року проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , номер запису: 4000787.

Відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 479, виданого на підставі рішення Вінницької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 27.06.2006 року № 2, ОСОБА_1 є адвокатом.

Позивач є платником єдиного податку 3 групи, тобто перебуває на спрощеній системі оподаткування (КВЕД: 69.10 Діяльність у сфері права), що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку серії А № 666573 від 18.05.2012 року, виданого Калинівським відділенням Козятинської ОДПІ.

06.03.2019 року Головним управлінням ДФС у Вінницькій області, відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, винесено відносно ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-999-53 у сумі 2163,02 грн.

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання неправомірним самовільне постановлення його на облік як особи, що провадить незалежну професійну діяльність, з 27.08.2019 року та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-999-53 від 06.03.2019 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.06.2019 року (справа №120/1455/19-а) було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Вінницькій області та визнано неправомірними дії Головного управління ДФС України у Вінницькій області, що виразилися у самовільному постановлені на облік (встановлення ознаки) як особи, що провадить незалежну професійну діяльність - адвоката Никитюка О.І., з 27.08.2019 року. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- 999-53 від 06.03.2019 року на суму 2163,02 грн.

Вказане рішення суду набуло законної сили згідно з ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2019 року.

Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В подальшому відповідачем надіслано позивачу вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф 999-53 від 10.05.2019 року на суму 5859,48 грн., від 04.06.2019 року на суму 4941,42 грн., від 03.072019 року на суму 4023,36 грн., відповідно до яких визначено, що позивач має заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у вказаних сумах.

Зазначені вимоги були оскаржені позивачем до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги №31866/6/99-99-11-05-02-25 від 10.07.2019 року вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 року № Ф-999-53 ГУ ФДС у Вінницькій області залишено без змін, скаргу фізичної особи підприємця, самозайнятої особи ОСОБА_1 від 04.06.2019 року без задоволення.

Рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги №35452/6/99-99-11-05-02-25 від 25.07.2019 року вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2019 року № Ф-999-53 ГУ ФДС у Вінницькій області залишено без змін, скаргу фізичної особи підприємця, самозайнятої особи ОСОБА_1 від 20.06.2019 року без задоволення.

Вважаючи такі вимоги протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до пункту 65.1 статті 65 14 ПК України взяття на облік фізичних осіб - підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Разом з тим, відповідно до пункту 65.2 статті 65 ПК України облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

При цьому відповідно до підпункту 65.4.4 пункту 65.4 статті 65 ПК України контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Таким чином, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа - підприємець вже взята на облік як самозайнята особа.

Відповідно до положень пунктів 178.1, 178.2 статті 178 ПК України особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що діяльність адвоката підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється ст. 178 ПК України, лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа - підприємець, відповідно до вимог законодавства

Судом встановлено, що позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець 04.01.2002. 28.03.2019 відбулось припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , номер запису: 4000787, основним видом діяльності якого була діяльність у сфері права (КВЕД 69.10).

Разом з тим, судом з"ясовано, що 27.08.2018 року відповідачем автоматично ( без заяви ОСОБА_1 встановленої форми ) взято позивача на облік як особу, яка здійснює незалежну професійну діяльність. Вказана обставини встановлена у рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 18.06.2019 в справі №120/1455/19-а, яким визнано неправомірними дії Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області, що виразилися у самовільному постановлені на облік (встановлення ознаки) як особи, що провадить незалежну професійну діяльність адвоката Никитюка Олександра Івановича з 27.08.2019 року, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-999-53 від 06.03.2019 року на суму 2163,02 грн.

Однак, 10.05.2019 року, 04.06.2019 року, 03.07.2019 року податковим органом винесено вимоги за №Ф-999-53, якими визначено борг позивачу зі сплати ЄСВ, як особі яка провадить незалежну професійну діяльність.

Щодо питання обліку та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування суд зазначає таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2464-VI від 08.07.2010 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

В силу вимог п. 4, п. 5 ч. 1 ст.4 Закону України № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності

Законодавець розмежовує фізичних осіб-підприємців, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, при цьому порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом України № 2464 не передбачений.

Аналіз правових норм, які регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що за наявного існуючого правового регулювання взяття та перебування на обліку платника єдиного внеску фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності не передбачено. Взяття контролюючим органом на облік особи як платника єдиного внеску - фізичної особи-підприємця ( пункт 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI ) та внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб унеможливлює нарахування єдиного внеску за іншим типом платника без прийняття відповідних рішень і внесення змін щодо попереднього обліку особи у спосіб, визначений Законом і підзаконними нормативно-правовими актами. Підзаконний нормативно-правовий акт спеціальної облікової політики в частині визначення такої категорії платників єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою здійснення незалежної професійної діяльності не відповідає статті 4 Закону №2464-VI. Зміна контролюючим органом обліку особи платника єдиного внеску в спосіб, не встановлений Законом або встановлений підзаконним нормативно-правовим актом, який не відповідає Закону в цій частині, та нарахування на підставі таких дій єдиного внеску, суперечить принципам законності та належного врядування.

Аналогічні правові висновки містяться в рішенні Верховного Суду від 02 вересня 2019 року в справі №520/3939/19 ( адміністративне провадження №Пз/9901/10/19 ), які, відповідно до положень ч. 3 ст. 291 КАС України, підлягають врахуванню судом.

З огляду на те, що діяльність позивача, як фізичної особи-підприємця припинена 28.03.2019, а дії відповідача щодо постановлення позивача з 27.08.2018 року на облік (встановлення ознаки) як особи, що провадить незалежну професійну діяльність (адвокат ), визнано неправомірними рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.06.2019 в справі 120/1455/19-а, суд дійшов висновку, що оскаржувані вимоги за №Ф-999-53 від 10.05.2019, 04.06.2019, 03.07.2019, що прийняті контролюючим органом, є протиправними, а тому підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої та другої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, встановлено, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06).

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" мас широке значення (рішення від 23.11.2000 у справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того. ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ від 02.11.2004 у справі "Трегубенко проти України").

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу вимог частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, суд констатує, що відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження своєї правової позиції, у відзиві відповідач лише посилається на норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та положення пп.14.1.226 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, жодним чином не спростовуючи доводи позивача та не заперечуючи фактичних обставин справи.

Відтак, суд дійшов висновку, що Головне управління ДФС у Вінницькій області, приймаючи оскаржувані вимоги, діяло не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області підлягає стягненню сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у сумі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-999-53 від 10.05.2019, 04.06.2019, 03.07.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна