Справа № 520/12503/19
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

08.01.2020 р. справа №520/12503/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом

ОСОБА_1
до Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області"
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Матеріали позову одержані судом 21.11.2019 р. Рішення про прийняття справи до розгляду було прийнято 22.11.2019 р. Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 23.12.2019 р.

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянка), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про 1) визнання протиправними дій ДУ "Територіальне медичне об`єднання міністерства внутрішніх справ України по Харківській області", які виразились у відмові в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та не направленні документів ОСОБА_1 щодо призначення її до ГУПФУ в Харківській області; 2) зобов`язання ДУ "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" направити до ГУПФУ в Харківській області матеріали щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що набув право на призначення пенсії за правилами пільгового обчислення вислуги років, але унаслідок протиправної відмови адміністративного органу необхідні матеріали не направлені до відповідного тероргану ПФУ для прийняття рішення з приводу призначення пенсії.

Відповідач, ДУ "Територіальне медичне об`єднання міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" (далі за текстом - Установа, владний суб`єкт), про відкриття провадження у справі та необхідність подання письмового відзиву повідомлявся судом належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення із відміткою про отримання ухвали про відкриття провадження 27.11.2019 р., проте письмового відзиву на позову до суду не надав.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився 07.04.1978 р.

З 15.08.1995 р. по 26.06.2013 р. заявник безперервно проходив публічну службу в органах та підрозділах внутрішніх справ України, звідки за наказом ГУ МВС в Харківській області №225 о/с від 26.06.2013р. був звільнений у запас Збройних Сил України на підставі п. «є» ст.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України за порушення дисципліни з 26.06.2013р.

Відповідно до згаданого наказу вислуга років заявника на день звільнення складала: у календарному обчисленні - 17 р. 10 м. 11 дн., а у пільговому обчислені - 24 р. 03 м. 16 дн.

Прагнучи призначення пенсії у порядку Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», заявник звернувся до Установи з приводу оформлення матеріалів та направлення їх до ГУ ПФУ в Харківській області для прийняття рішення про призначення пенсії.

Означене звернення заявника було розглянуто Установою із прийняттям відмови в оформленні подання, котра викладена у листі від 04.11.2019 р. №33/41-Б-211.

Стверджуючи про протиправність вчиненої адміністративним органом відмови, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 р. таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У силу дії бланкетної норми ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно з ст.12 означеного закону у первісній редакції право на пенсію за вислугу років мають: а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше; б) особи офіцерського складу та особи середнього, старшого і вищого складу органів внутрішніх справ, які звільнені зі служби за віком, у зв`язку із хворобою, скороченням штатів або обмеженим станом здоров`я і на день звільнення досягли 45-річного віку та мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Положеннями ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" також у первісній редакції було передбачено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або через хворобу - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення; б) особам офіцерського складу, особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ (пункт "б" статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років - 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); в) особам, зазначеним у пунктах "а" і "б" цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 і 4 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення. Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 75 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і віднесені до категорії 1, - 85 процентів, до категорії 2 - 80 процентів.

За правилами ст.17 цього ж закону у первісній редакції порядок обчислення вислуги років для призначення пенсій відповідно до цього Закону особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ визначається Кабінетом Міністрів України.

На розвиток приписів ст.17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 17.07.1992р. №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі за текстом - постанова КМУ №393).

Пунктом 3 постанови КМУ №393 було передбачено можливість призначення особі пенсії за вислугу років із використанням пільгового обчислення строку служби.

Однак, суд не знаходить підстав для поширення на відносини за участю заявника саме первісної редакції ст.ст.12 і 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", адже жоден національний закон України не запроваджує такого правила.

У подальшому п.«а» ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" було викладено у редакції Закону України від 08.07.2011р. №3668-VI та Закону України від 02.07.2015р. №580-VIII у такому вигляді: «Пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Таким чином, до механізму призначення пенсії за вислугу років законодавцем було введено правову категорію «календарна вислуга років», котра була відсутня у первісній процедурі призначення пенсії.

Отже, з моменту набуття чинності нормами Закону України від 08.07.2011р. №3668-VI виникла правова колізія між діючою редакцією п. «а» ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", котра передбачає можливість призначення пенсії виключно із використанням показника календарної вислуги років, і п. 3 постанови КМУ №393, яким передбачено можливість обчислення вислуги років у пільговому режимі.

За правилами розв`язання колізій пріоритет слід віддати нормі закону як акту права вищої сили.

Оскільки показник календарної вислуги років заявника в органах внутрішніх справ України складає лише 17 р. 10 м. 11 дн., то суд доходить до переконання про те, що у розумінні діючої редакції п.«а» ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не набув суб`єктивного права на призначення пенсії за вислугу років.

Продовжуючи розгляд справи, суд відзначає, що правовідносини з приводу призначення пенсії у порядку Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» додатково деталізовано нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (затверджений постановою правління ПФУ від 31.01.2007р. №3-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.02.2007р. за №135/13402; далі за текстом - Порядок №3-1).

Так, п. 1 Порядку №3-1 передбачено, що заяви з приводу призначення пенсії подаються особами, котрі мають право на призначення пенсії.

За правилом п. 12 Порядку №3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Звідси слідує, що подання про призначення пенсії складається виключно у разі наявності визначених законом підстав для призначення пенсії.

При цьому, оскільки обчислення календарної вислуги років є виключною компетенцією саме адміністративного органу, а не тероргану системи ПФУ, то вчинена Установою відмова є правомірною.

Отже, відсутність визначених законом підстав для призначення пенсії (як-то: недостатність показника календарної вислуги років тощо) об`єктивно унеможливлює складання адміністративним органом подання про призначення пенсії.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч. 2 ст. 2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Суд констатує, що наведені адміністративним органом мотиви вчинення відмови в ініціюванні процедури призначення заявникові пенсії за вислугу років поза будь-яким розумним сумнівом виключають можливість кваліфікації здійсненого управлінського волевиявлення як протиправного.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Між тим, у ході розгляду справи судом не підтверджено існування у заявника порушеного суб`єктивного права чи ущемленого охоронюваного законом інтересу у спірних правовідносинах.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк фактичні обставини з`ясував з достатньою повнотою, норму закону визначив належну, положення цієї норми права витлумачив вірно, унаслідок чого вчинене управлінське волевиявлення узгоджується із вимогами закону.

Отже, у спірних правовідносинах відсутні визначені процесуальним законом підстави для задоволення позову.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Оскільки Установою як адміністративним органом не приймалось рішення з приводу відмови у призначенні пенсії, а натомість було вчинено управлінське волевиявлення з приводу відмови у складанні подання на призначення пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного показника календарної вислуги років, то наведені заявником доводи на увагу суду не заслуговують.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення; набирає законної сили після завершення процедури апеляційного перегляду чи строку її ініціювання.

Суддя Сліденко А.В.