Справа № 320/3774/19
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року справа № 320/3774/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

за участю представників :

від позивача: адвокат Приходько Я.М., довіреність від 15.04.2019 №01-22/7-125;

від відповідача: Демченко С.В., довіреність від 05.09.2019 №26/9/28-10-08-18;

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі також позивач, ДП «МА «Бориспіль») з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі також відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.07.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань) у розмірі 132998282,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно за результатами проведення камеральної перевірки, прийшов до висновку про порушення позивачем статті 111 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 № 138 (зі змінами та доповненнями) та як наслідок прийняв податкове повідомлення-рішення від 05.07.2019 № , яке є протиправним та підлягає скасуванню.

Позивач не погоджується із висновками відповідача про застосування нормативу відрахування частини чистого прибутку (доходу) у розмірі 90 % замість 40 % від обсягу чистого прибутку (доходу) при визначенні основного зобов`язання зі сплати частини чистого прибутку (доходу) за підсумками 1 кварталу 2019р., зважаючи на те, що Постанова КМ України від 24.04.2019р. № 363, якою було збільшено норматив відрахування, набрала чинності лише 27.04.2019 р., після її публікації в газеті «Урядовий кур`єр» № 82.

Отже на думку позивача Постанова КМ України від 24.04.2019 р. № 363 не може бути застосована до спірних правовідносин, враховуючи вимоги частини першої статті 58 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

Вказує, що для нарахування та сплати частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, базовим податковим (звітним) періодом є календарний квартал.

Стверджує, що чинною у І кварталі 2019 року була Постанова Кабінету Міністрів України від 11.04.2018 р. № 259 «Про внесення зміни до пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями», якою користувався позивача і якою було визначено, що частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до державного бюджету за відповідний період, визначається у розмірі 40 відсотків за умови спрямування 35 відсотків чистого прибутку (доходу) на виконання міжнародних зобов`язань та здійснення капітальних інвестицій. Використання 35 відсотків чистого прибутку (доходу) підлягає обов`язковому щорічному державному фінансовому аудиту. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування 13.04.2018 та діє до 31 грудня 2020 року.

Враховуючи зміни, внесені до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2018 р. №259 Постановою КМ України від 24.04.2019р. № 363, Постанова КМ №259 втратила чинність лише 27.04.2019р.

Таким чином, вважає, що позивачем на виконання вимог Постанови КМ України від 11.04.2018р. № 259, Порядку № 138 та Фінансового плану на 2019р., 17 травня 2019р. правомірно сплачено чистий прибуток (дохід) за перший квартал 2019р. до державного бюджету у розмірі 40 %, що складає 106398626 грн. 00 коп.

З посиланням на п. 3 ст. 75 ГК України стверджує, що основним плановим документом державного комерційного підприємства є фінансовий план, відповідно до якого підприємство отримує доходи і здійснює видатки, визначає обсяг та спрямування коштів для виконання своїх функцій протягом року відповідно до установчих документів.

Відповідно до п. 12.2. Статуту ДП «МА «Бориспіль» розподіл прибутку Аеропорту здійснюється відповідно до затвердженого фінансового плану з урахуванням вимог законодавства.

Згідно з п. 12.4 Статуту ДП «МА «Бориспіль» чистий прибуток Аеропорту, який залишається після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат, витрат на оплату праці, оплати відсотків по кредитах банків, внеску передбачених законодавством України податків та інших платежів до бюджету, відрахувань у цільові та інші фонди, залишаються у його розпорядженні і використовуються ним відповідно до законодавства та фінансового плану.

Зазначає, що фінансовий план позивача на 2019 р., затверджений Постановою КМ України від 12.12.2018р. № 944-Р, не передбачає збільшення відрахувань до рівня 90% від прибутку. Натомість, Фінансовий план позивача передбачає направлення частини коштів на виконання міжнародних зобов`язань та на здійснення капітальних інвестицій, та спрямування 40 % чистого прибутку до Державного бюджету України, що повністю відповідає вимогам ст.111 Закону № 185.

При цьому, ані Постановою № 363, ані Порядком складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану суб`єкта господарювання державного сектору економіки, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.03.2015 №205, не встановлено обов`язку ДП «МА «Бориспіль» ініціювати внесення змін до затвердженого Кабінетом Міністрів України фінансового плану.

Враховуючи вищевикладене, ДП «МА «Бориспіль» зобов`язане направляти державі, як власнику, кошти (частину прибутку) в розмірі, встановленому в чинній редакцій фінансового плану державного підприємства.

Вважає, що Позивач повинен розробляти проект фінансового плану на 2020р. в частині сплати відсотків чистого прибутку (доходу) до державного бюджету України в порядку та розмірах, встановлених п. 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011р. № 138 із врахуванням змін, внесених Постановою КМ України від 24.04.2019р. № 363, проте, законодавство не встановлює обов`язку Позивача вносити відповідні зміни в діючий фінансовий план Позивача на 2019р.

Крім того, посилається на те, що предмет проведеної відповідачем камеральної перевірки не поширюється на частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, оскільки останній відсутній у переліку загальнодержавних та місцевих податків (зборів), встановлених у статях 9 та 10 ПК України, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 01.08.2018р. по справі № 826/19797/16, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Також зазначає, що частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями не є податковим зобов`язанням, та як наслідок, Розрахунок не є податковою звітністю. При цьому, відповідно до пункту 76.1 ПК України камеральній перевірці підлягає податкова звітність, у зв`язку з чим Акт камеральної перевірки складено в протиправний спосіб.

Враховуючи, що в силу вимог статті 14.1.39 ПК України грошовим зобов`язанням платника податків є сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, а частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями не є податковим зобов`язанням, вважає, що Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби податкове повідомлення-рішення від 05.07.2019 № складено в протиправний спосіб.

Також позивач вважає, що відповідач неправомірно визначив в оспорюваному податковому повідомленні-рішенні грошові зобов`язання позивачу з посиланням на пункт 54.3 статті 54 ПК України, адже у відповідача не було підстав ані для визначення суми грошових зобов`язань, ані для зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток, оскільки частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями не є податковим зобов`язанням.

Крім того зазначає, що порядок сплати частини чистого прибутку (доходу) встановлюється Кабінетом Міністрів України, а Державна податкова служба лише встановлює форму Розрахунку частини чистого прибутку (доходу), який подається до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств. Тому на думку позивача Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби не надано право самостійно визначати суму частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, та, як наслідок, складати та надсилати спірне податкове повідомлення-рішення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 відкрито провадження в адміністративній справі № 320/3774/19, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду, призначено підготовче засідання, витребувано докази від позивача та відповідача.

19.08.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки доводи, на які посилається позивач, є безпідставними, податкове повідомлення-рішення від 05.07.2019 № прийняте на підставі норм чинного законодавства. У відзиві стверджує, що правомірно провів камеральну перевірку даних, задекларованих позивачем у Розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями за І квартал 2019 року.

Зазначає, що згідно із пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 №138 «Про затвердження Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями» та Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету» контроль за повнотою і своєчасністю сплати частини чистого прибутку (доходу) покладено на Державну податкову службу.

Відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями регулюється статтею 111 Закону України від 21.09.2006 № 185-V «Про управління об`єктами державної власності» зі змінами, відповідно до якої державні унітарні підприємства та їх об`єднання зобов`язані спрямувати частину чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідач вказує, що 27 квітня 2019 року набрала чинності постанова КМ України від 24.04.2019 р. № 363, якою внесені зміни до пункту 1 Порядку №138, відповідно до яких з 1 січня 2019 року норматив відрахування до бюджету збільшився з 40 % до 90 % для підприємств, обсяг чистого прибутку яких фактично у відповідному звітному періоді становить більше 50000 тис.грн., і 50 - інших підприємств.

Таким чином, відповідач стверджує, що позивач в порушення пункту 1 Порядку №138 (із врахуванням змін, внесених постановою №363) при визначенні основного зобов`язання зі сплати чистого прибутку (доходу) за підсумками І кварталу 2019 року застосовано норматив відрахування частини чистого прибутку (доходу) у розмірі 40 %, тоді як підлягає застосуванню 90 % від обсягу чистого прибутку (рядок). Камеральною перевіркою даних, задекларованих ДП «МА «Бориспіль» у розрахунку частини чистого прибутку (доходу) №, встановлено заниження основного зобов`язання зі сплати частини чистого прибутку (доходу) у сумі 132998282 грн.

Звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24 квітня 2019 року по справі №2а-8123/12/1370, який просить врахувати, а саме: «Отже, застосування до позивача штрафних санкцій на підставі статті 126 ПК України не відповідає змісту вищевказаної норми, дія якої поширюється виключно на випадки несплати платником податків грошових зобов`язань. При цьому покладення на контролюючі органи повноважень щодо обліку таких платежів, а також сплата його до державного бюджету України, не змінює правової природи такого платежу і не звільняє позивача від обов`язку, встановленого статтею 11 Закону № 185-V щодо сплати частини чистого прибутку, розраховано за 2010 рік та визначеного підприємством у відповідному розрахунку.

Враховуючи це у відповідача не було законних підстав для застосування до підприємства штрафних санкцій, оскільки платіж (частина прибутку (доходу), що відраховується державними підприємствами до бюджету, не є податковим зобов`язанням, хоча декларування та сплата цього платежу (код 21010100) здійснюється у порядку, передбаченому для податку на прибуток підприємств, а контроль за його відрахуванням покладено на Державну фіскальну службу згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №106 "Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету", водночас сума частини чистого прибутку (доходу) як зобов`язання, належне до сплати державними унітарними підприємствами до Державного бюджету України, розраховано правомірно.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи позов, помилково скасували податкове повідомлення-рішення від 26.04.2012 №/212 в частині збільшення основного зобов`язання зі сплати частини чистого прибутку (доходу) держаних унітарних підприємств».

Відповідач не погоджується із посиланням позивача на постанову Верховного Суду від 01.08.2018 у справі №826/19797/16, оскільки вважає, що всі висновки, викладені у згаданій постанові були зроблені в контексті саме застосування до позивача штрафних санкцій на підставі ст.126 ПКУ.

Позивач не погоджується із викладеними відповідачем у відзиві запереченнями та зазначає, що відповідач у відзиві обґрунтовує законність оскаржуваного податкового повідомлення - рішення виключно з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 2а-8123/12/1370, проте не наводить жодних аргументів та обґрунтувань щодо кожної з підстав адміністративного позову ДП «МА «Бориспіль», які є відмінними від тих, які були предметом розгляду в межах судової справи № 2а-8123/12/1370.

Зокрема відповідачем не наведено жодних заперечень щодо підстав адміністративного позову, викладених у п. 1 позовної заяви, а саме щодо аргументів позивача про невідповідність податкового повідомлення-рішення ст. 58 Конституції України, ст. 75 ГК України, пункту 2 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою КМ України від 23 лютого 2011 р. № 138, п. 137.4 ст. 137 ПК України, Постанові КМ України від 11.04.2018 р. №259, Постанові КМ України від 24.04.2019р. № 363.

Доводи відповідача у відзиві не спростовують тверджень позивача про те, що камеральній перевірці, відповідно до п. 76.1 ПК України, підлягає податкова звітність, при цьому, згідно із ПК України (ст. 9 та ст. 10 ) «частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями» не є податковим зобов`язанням, та як наслідок, Розрахунок не є податковою звітністю.

Отже, однією із підстав позову ДП «МА «Бориспіль» є те, що відповідачем проведено камеральну перевірку з порушенням п. 76.1 ст. 76 ПК України та, як наслідок, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Проте, відповідач не врахував, що у судовій справі № 2а-8123/12/1370, на яку відповідач у відзиві робить посилання як на судову практику Верховного Суду, посадовими особами ДПІ проведена планова виїзна перевірка підприємства.

Також, позивач у позовній заяві зазначає про невідповідність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення п. 14.1.157 ст. 14, п. 14.1.156 ст. 14 та п. 14.1.39 ст. 14 ПК України, при цьому, як встановлено у постановах Верховного Суду, наданих як позивачем так і відповідачем, Верховний Суд прийшов до висновку, що частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями не є податковим зобов`язанням.

Позивач у позовній заяві також зазначає, що податкове повідомленні-рішення суперечить п. 54.3 ст. 54 ПК України, оскільки зі змісту вказаного пункту вбачається, що відповідач не має підстав самостійно визначати суму частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями.

Звертає увагу на те, що відповідно до Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Міністерством фінансів України від 28.12.2015 № 1204, контролюючим органам серед іншого надано право визначати суми податкових та грошових зобов`язань.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 138 частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Отже, за твердженням позивача, порядок сплати частини чистого прибутку (доходу) встановлюється Кабінетом Міністрів України, а Державна податкова служба лише встановлює форму Розрахунку частини чистого прибутку (доходу). Розрахунок подається до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств, розрахована сума частини чистого прибутку (доходу) зазначається в такій декларації з податку на прибуток підприємств.

Відповідно пункту 5 Порядку № 138 інформацію про нарахування та сплату частини чистого прибутку (доходу) відповідно до цього Порядку державні унітарні підприємства та їх об`єднання подають центральним та місцевим органам виконавчої влади, до сфери управління яких вони належать.

Таким чином, відповідачу не надано право самостійно визначати суму частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, та, як наслідок, складати та надсилати податкове повідомлення-рішення від 05.07.2019 № .

Разом з тим, зі змісту судової справи № 2а-8123/12/1370 (рішень та постанов суду, наявних в Єдиному державному реєстрі судових рішень) вбачається, що ДП «Львіввугілля» оскаржувало податкове повідомлення-рішення лише з тих підстав, що Податковий кодекс України не містить норм, які б регулювали порядок сплати державними підприємствами частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до бюджету за результатами щоквартальної фінансово-господарської діяльності.

Враховуючи все вищевикладене, висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 2а-8123/12/1370 не підлягають врахуванню при розгляді даної справи, оскільки підстави адміністративного позову ДП «МА «Бориспіль» відрізняються від підстав позову ДП «Львіввугілля» та фактичні обставини справ є різними.

Відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив, де зазначено, що положеннями пункту 17 частини другої статті 29 Бюджетного кодексу України до доходів загального фонду Державного бюджету України віднесено частину чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучається до державного бюджету відповідно до закону, та дивіденди (дохід), нараховані на акції (частки) господарських товариств, у статутних капіталах яких є державна власність.

Органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, забезпечують своєчасне та в повному обсязі надходження до державного бюджету податків і зборів та інших доходів відповідно до законодавства. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації та виконавчі органи міських (міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення) рад координують діяльність відповідних органів стягнення щодо виконання визначених для територій показників доходів бюджету (ст.45 БК України).

Згідно з п.3 Порядку №138 частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Звертає увагу, що самостійно поданий розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом із фінансовою звітністю подається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Статтею 40 ПК України встановлено, що розділ ІІ визначає порядок адміністрування податків та зборів, визначених у розділі I цього Кодексу, а також порядок контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства у випадках, коли здійснення такого контролю покладено на контролюючі органи.

Окрім того, частиною 3 постанови КМ України №138 надано повноваження Державній податковій службі разом з Державною аудиторською службою здійснювати контроль за повнотою і своєчасністю сплати державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу).

Позивач у письмових поясненнях від 05.11.2019 акцентує увагу на тому, що наказом ДПА України від 16.05.2011 року N 285 «Про затвердження форми Розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.05.2011 р. за N 346/19381, затверджено форму Розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями (далі - Розрахунок).

Згідно із п. 75.1. ст. 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, а відповідно до п. 76.1 ст. 76 ПК України, камеральній перевірці, підлягає податкова звітність.

Пунктом 46.1. ст. 46 ПК України встановлено, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання

Враховуючи приписи пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України, яким надано визначення податкового зобов`язання, та положення ст. 9 та ст. 10 ПК України, які визначають перелік загальнодержавних податків та зборів та місцевих податків, частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями не є податковим зобов`язанням, та як наслідок, Розрахунок не є податковою звітністю (декларацією) у розумінні п. 46.1 ст. 46 ПК України.

Згідно із п. 48.2. ст. 48 ПК України до обов`язкових реквізитів податкової декларації віднесено інформацію, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Пунктом 48.3. ст. 48 ПК України визначені, серед інших, обов`язкові реквізити, які повинна містити податкова декларація, а саме тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку).

Позивач зазначає, що форма Розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затверджена Наказом ДПА України від 16.05.2011 року № 285, не містить таких обов`язкових реквізитів, і як наслідок Розрахунок, поданий ДП «МА «Бориспіль», не є за своєю суттю податковою декларацією.

Оскільки частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями» не є податковим зобов`язанням, то відповідачу не надано право самостійно визначати суму частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, та, як наслідок, складати та надсилати спірне податкове повідомлення-рішення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 витребувано докази від відповідача, продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на 30 календарних днів, відкладено підготовче судове засідання на 08.10.2019.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 29.10.2019.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 клопотання Офісу великих платників податків Державної податкової служби про заміну відповідача на правонаступника задоволено та замінено відповідача у даній справі - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби на його правонаступника - Офіс великих платників податків Державної податкової служби (ідентифікаційний код 43141471, місцезнаходження: 04119 м. Київ, вул. Дегтярівська, 11 Г).

У судовому засіданні 29.10.2019 в якості свідка допитана ОСОБА_1 , яка працює головним бухгалтером ДП МА «Бориспіль».

У судовому засіданні 29.10.2019 судом оголошено перерву до 05.11.2019 року.

Представник позивача у судових засіданнях по справі 17.09.2019, 08.10.2019, 29.10.2019 та 05.11.2019 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судових засіданнях по справі 17.09.2019, 08.10.2019, 29.10.2019 та 05.11.2019 проти позову заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (скорочене найменування - ДП «МА «Бориспіль») (ідентифікаційний код юридичної особи: 20572069, місцезнаходження: 08300, Київська область, Бориспільський район, село Гора, вулиця Бориспіль-7) зареєстроване як юридична особа 23.03.1993 року, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.11.2019 № (том 1, а.с.232-236).

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» є державним комерційним підприємством цивільної авіації, яке засноване на державній власності та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України, що слідує з загальних положень Статуту ДП «МА «Бориспіль», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 06.10.2017 №340 (том.1, а.с.33-53).

Головним державним ревізором-інспектором відділу податкового супроводження підприємств транспортної інфраструктури управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери Офісу великих платників податків ДФС Демчук Мартою Володимирівною у порядку статті 76 Податкового кодексу України, згідно із пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 №138 «Про затвердження Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями» та Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету» проведено камеральну перевірку даних, задекларованих Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (код 20572069) у Розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями за 1 квартал 2019 року», за результатами якої складено Акт від 06.06.2019 року №1640/28-10-44-05/20572069 (далі - Акт перевірки).

За результатами перевірки відповідач прийшов до висновку, що ДП «МА «Бориспіль» порушено статтю 111 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та пункт 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями», затвердженого Постановою КМ України від 23.02.2011 № 138, зі змінами.

Не погоджуючись із висновками викладеними в Акті перевірки, позивачем надані заперечення до Акту перевірки від 21.06.2019 №01-22/4-5 (том 1, а.с.18-24).

05 липня 2019 року позивач отримав лист відповідача №33009/10/28-10-44-05-11 від 03.07.2019 «Про результати розгляду заперечення», в якому зазначено, що висновки Акту відповідають вимогам чинного законодавства.

08 липня 2019 року позивачем отримано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 05.07.2019 № , яке прийняте на підставі акта камеральної перевірки від 06.06.2019 № 1640/28-10-44-05/20572069, яким позивачу із посиланням на пункт 54.3 статті 54, пункт 58.1 статті 58 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань), код платежу 21010100, на суму 132998282,00 грн., із них за податковими зобов`язаннями на суму 132998282,00 грн. (том 1, а.с.106-107).

Позивач не оскаржував податкове повідомлення-рішення від 05.07.2019 № в порядку адміністративного оскарження і 15 липня 2019 року звернувся до Київського окружного адміністративного суду із даним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та заперечень проти позову, суд виходить з такого.

Зі змісту податкового повідомлення-рішення від 05.07.2019 № вбачається, що позивачем порушено статтю 111 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» від 21.09.2006 №185-V та пункт 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями» зі змінами, затвердженого Постановою КМУ від 23.02.2011 № 138.

Правові основи управління об`єктами державної власності визначає Закон України «Про управління об`єктами державної власності» від 21.09.2006 №185-V (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №185-V).

Відповідно до статті 1 Закону №185-V управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до частини першої статті 111 Закону №185-V державні унітарні підприємства та їх об`єднання зобов`язані спрямувати частину чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету України у розмірі не менше 30 відсотків у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями» від 23 лютого 2011 року № 138 (далі - Порядок №138).

Відповідно до абзацу першого пункту першого 1 Порядку №138 (в редакції станом на 01.01.2019 року - початок звітного податкового періоду) згідно з цим Порядком частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку як підсумок суми чистого фінансового результату (прибутку) та суми капіталу в дооцінках, яка підлягає перенесенню до нерозподіленого прибутку, з урахуванням того, що до такого підсумку також може бути включена частка нерозподіленого прибутку або невикористаних фондів, утворених внаслідок розподілу прибутку в обсязі, визначеному рішенням органу управління, за наявності фінансових ресурсів у підприємства, у розмірі 75 відсотків.

14 березня 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 173 «Про внесення зміни до пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями», якою Кабінет Міністрів України постановив на часткову зміну абзацу першого пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 р. № 138, установити, що частина чистого прибутку (доходу), яка відраховується державними та казенними унітарними протезно-ортопедичними підприємствами, віднесеними до сфери управління Міністерства соціальної політики, до державного бюджету за відповідний період, визначається в розмірі 40 відсотків за умови спрямування ними 35 відсотків чистого прибутку (доходу) від своєї діяльності до спеціальних цільових фондів, створення яких передбачено статутами зазначених підприємств. Використання 35 відсотків вивільненого чистого прибутку (доходу) підлягає аудиту в установленому законодавством порядку (далі - Постанова КМ №173). Постанова КМ №173 набрала чинності 20.03.2018.

11 квітня 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 259 «Про внесення зміни до пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями», якою Кабінет Міністрів України постановив на часткову зміну абзацу першого пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 р. № 138, із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 14 березня 2018 р. № 173, установити, що частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до державного бюджету за відповідний період, визначається у розмірі 40 відсотків за умови спрямування 35 відсотків чистого прибутку (доходу) на виконання міжнародних зобов`язань та здійснення капітальних інвестицій. Використання 35 відсотків чистого прибутку (доходу) підлягає обов`язковому щорічному державному фінансовому аудиту (далі - Постанова КМ №259). Постанова КМ №259 набрала чинності 13.04.2018.

Таким чином, згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення зміни до пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями» від 14 березня 2018 року № 173, якою частково змінений абзац перший пункту 1 Порядку №138, станом на 01.01.2019 року частина чистого прибутку (доходу), яка відраховується державними підприємствами до державного бюджету за відповідний період, визначається в розмірі 40 відсотків за умови спрямування ними 35 відсотків чистого прибутку (доходу) від своєї діяльності до спеціальних цільових фондів, створення яких передбачено статутами зазначених підприємств.

В подальшому Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення зміни до пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 24 квітня 2019 року № 363 внесено зміну до пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 р. № 138, замінивши в абзаці першому слова і цифри "у розмірі 75 відсотків" словами і цифрами "за результатами фінансово-господарської діяльності починаючи з 1 січня 2019 р. у розмірі 90 відсотків для підприємств, обсяг чистого прибутку яких фактично у відповідному звітному періоді становить більше 50000 тис. гривень, і 50 відсотків - інших підприємств" (далі - Постанова № 363).

Постановою № 363 визнано такими, що втратили чинність, постанову Кабінету Міністрів України від 14 березня 2018 р. № 173 "Про внесення зміни до пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями" та постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення зміни до пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями» від 11.04.2018р. № 259.

Таким чином, з урахуванням змін, внесених Постановою №363, пункт перший Порядку №138 має таку редакцію: «1. Згідно з цим Порядком частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку як підсумок суми чистого фінансового результату (прибутку) та суми капіталу в дооцінках, яка підлягає перенесенню до нерозподіленого прибутку, з урахуванням того, що до такого підсумку також може бути включена частка нерозподіленого прибутку або невикористаних фондів, утворених внаслідок розподілу прибутку в обсязі, визначеному рішенням органу управління, за наявності фінансових ресурсів у підприємства, за результатами фінансово-господарської діяльності починаючи з 1 січня 2019 р. у розмірі 90 відсотків для підприємств, обсяг чистого прибутку яких фактично у відповідному звітному періоді становить більше 50000 тис. гривень, і 50 відсотків - інших підприємств.».

Під час спірної камеральної перевірки відповідачем проведено перевірку даних, задекларованих Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» у Розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями за І квартал 2019 року.

В акті камеральної перевірки вказано, що під час проведення перевірки використано: Розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями за 1 квартал 2019 року (від 10.05.2019 №) та Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за І квартал 2019 року (від 16.05.2019 №).

Судом встановлено, що 10.05.2019 позивачем засобами телекомунікаційного зв`язку подано відповідачу Розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями за І квартал 2019 року від 08.05.2019 р. (том 1, а.с.135-136).

Подача даного Розрахунку підтверджується квитанцією №2 від 10.05.2019 за реєстраційним №, що відповідачем не заперечується (том 1, а.с.137).

Згідно з абзацом другим пункту 3 Порядку №138 Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

З матеріалів справи слідує, що позивачем поданий відповідачу також Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за І квартал 2019 року (том 1, а.с.138-139), подача якого підтверджується квитанцією №2 від 25.04.2019 за реєстраційним № (том 1, а.с.140).

В подальшому позивачем подавались уточнення до Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за І квартал 2019 року (том 1, а.с.141-142, 144-145, 147-148, 150-151), подача яких підтверджується квитанціями №2 від 16.05.2019 за реєстраційним №, від 15.05.2019 за реєстраційним №, від 03.05.2019 за реєстраційним №, від 02.05.2019 за реєстраційним № (том 1, а.с. 143, 146, 149, 152).

Спірним в даній справі є питання про те, з якого часу до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма, визначена Постановою Кабінету Міністрів України від 24 квітня 2019 року № 363, якою внесено зміну до пункту 1 Порядку № 138, замінивши в абзаці першому слова і цифри "у розмірі 75 відсотків" словами і цифрами "за результатами фінансово-господарської діяльності починаючи з 1 січня 2019 р. у розмірі 90 відсотків для підприємств, обсяг чистого прибутку яких фактично у відповідному звітному періоді становить більше 50000 тис. гривень, і 50 відсотків - інших підприємств".

При цьому позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що Постанова КМ України від 24.04.2019р. № 363 не може бути застосована до спірних правовідносин, враховуючи вимоги частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Також посилається на Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), зазначаючи, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідач, не заперечуючи дати набрання чинності Постановою КМ України від 24.04.2019 № 363 (27 квітня 2019 року), стверджує, що датою, з якої підлягають застосуванню положення Порядку №138, з урахуванням змін, внесених Постановою №363 - є 1 січня 2019 року.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.06.1997 № 503/97 "Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності" установлено, що закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України не пізніш як у п`ятнадцятиденний строк після їх прийняття у встановленому порядку і підписання підлягають оприлюдненню державною мовою в офіційних друкованих виданнях.

Офіційними друкованими виданнями є: "Офіційний вісник України"; газета "Урядовий кур`єр".

Статтею 5 наведеного Указу Президента встановлено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо більш пізній строк набрання ними чинності не передбачено в цих актах. Акти Кабінету Міністрів України, які визначають права і обов`язки громадян, набирають чинності не раніше дня їх опублікування в офіційних друкованих виданнях.

Дата набрання чинності Постановою № 363 у самій постанові не визначена. Постанова №363 була опублікована в газеті «Урядовий кур`єр» № 82 від 27.04.2019.

Відповідно до статті 58 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі №1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України вказав, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Цивільного кодексу України актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону.

Згідно із статтею п`ятою Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Абзацом першим пункту 2 Порядку № 138 встановлено, що частина чистого прибутку сплачується наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності державними унітарними підприємствами за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

Для податку на прибуток підприємств відповідно до пункту 137.4 статті 137 Податкового кодексу України податковими періодами є календарні квартали, півріччя, три квартали, рік (крім випадків, передбачених п. 137.5 ст. 137 ПК України).

Отже, для нарахування та сплати частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, в 2019 році базовим податковим (звітним) періодом є календарний квартал.

Враховуючи, що предметом камеральної перевірки був Розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями за 1 квартал 2019 року, суд зазначає, що податковим (звітним) періодом в такому випадку є І квартал 2019 року, якій розпочався 01 січня 2019 року та закінчився 31 березня 2019 року.

Отже, з урахуванням приписів статті 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та положень статті 5 Указу Президента України від 10.06.1997 № 503/97 "Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності" суд зазначає, що Постанова КМ України № 363 набрала чинності 27.04.2019 року, що відповідачем не заперечується.

Щодо питання ретроспективності дії приписів Постанови КМ №363 до спірних правовідносин, на чому наполягає відповідач, вказуючи, що в тексті Порядку №138, з урахуванням змін, внесених Постановою №363, зазначена дата, з якої підлягають застосуванню ці зміни - з 1 січня 2019 року, суд не може погодитися із такою позицією, оскільки прийняття постанови КМ України №363, згідно з якою частина чистого прибутку (доходу) державних підприємств збільшилася з 40 до 90 %, безумовно істотно вплинуло на права та обов`язки позивача по відрахуванню до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу), як державного підприємства, оскільки навантаження на чистий прибуток (дохід) підприємства збільшилося у 2,25 рази, а тому застосування цієї постанови, починаючи з 1 січня 2019 року є неможливим, враховуючи приписи статті 58 Конституції України як норми прямої дії щодо заборони зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, застосуванню до спірних правовідносин у першому кварталі 2019 року (податковий звітний період, підданий камеральній перевірці) підлягають у сукупності положення:

- абзацу першого пункту першого Порядку №138 (в редакції, яка була чинною в період з 01.01.2019 по 31.03.2019) про те, що частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку як підсумок суми чистого фінансового результату (прибутку) та суми капіталу в дооцінках, яка підлягає перенесенню до нерозподіленого прибутку, з урахуванням того, що до такого підсумку також може бути включена частка нерозподіленого прибутку або невикористаних фондів, утворених внаслідок розподілу прибутку в обсязі, визначеному рішенням органу управління, за наявності фінансових ресурсів у підприємства, у розмірі 75 відсотків;

- постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення зміни до пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями» від 14 березня 2018 року № 173 (яка набрала чинності 20.03.2018 та втратила чинність 27.04.2019 року згідно з постановою КМУ від 24 квітня 2019 року N 363), якою визначено, що на часткову зміну абзацу першого пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 р. N 138, установити, що частина чистого прибутку (доходу), яка відраховується державними та казенними унітарними протезно-ортопедичними підприємствами, віднесеними до сфери управління Міністерства соціальної політики, до державного бюджету за відповідний період, визначається в розмірі 40 відсотків за умови спрямування ними 35 відсотків чистого прибутку (доходу) від своєї діяльності до спеціальних цільових фондів, створення яких передбачено статутами зазначених підприємств. Використання 35 відсотків вивільненого чистого прибутку (доходу) підлягає аудиту в установленому законодавством порядку;

- постанови Кабінетом Міністрів України «Про внесення зміни до пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями» від 11 квітня 2018 року № 259 (яка набрала чинності 13.04.2018 та втратила чинність 27.04.2019 року згідно з постановою КМУ від 24 квітня 2019 року N 363), якою визначено, що на часткову зміну абзацу першого пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 р. № 138, із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 14 березня 2018 р. № 173, установити, що частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до державного бюджету за відповідний період, визначається у розмірі 40 відсотків за умови спрямування 35 відсотків чистого прибутку (доходу) на виконання міжнародних зобов`язань та здійснення капітальних інвестицій. Використання 35 відсотків чистого прибутку (доходу) підлягає обов`язковому щорічному державному фінансовому аудиту.

Таким чином, за перший квартал 2019 року ДП «МА «Бориспіль» було зобов`язано відрахувати до державного бюджету частину чистого прибутку (доходу) у розмірі 40 % від загальної суми чистого прибутку (доходу) за рік.

В судовому засіданні 29.10.2019 в якості свідка було допитано ОСОБА_2 , яка є головним бухгалтером ДП «МА «Бориспіль».

Свідок ОСОБА_2 пояснила, що працює головним бухгалтером ДП «МА «Бориспіль» з жовтня 2014 року. Пояснила, що Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) подається разом з податковою декларацією з податку на прибуток підприємств, строк подачі - 40 днів після закінчення звітного податкового періоду, яким є квартал. Свідок зазначає, що ДП «МА «Бориспіль» згідно постанови КМУ №259 від 11.04.2018 з квітня 2018 року сплачує частину чистого прибутку (доходу) у розмірі 40%. Звітний податковий період для Розрахунку частини чистого прибутку (доходу) за І квартал 2019 року закінчується 31 березня 2019 року, в той же час станом на 31.03.2019 постанова КМУ №363 від 24.04.2019, якою збільшено норматив відрахування частини чистого прибутку з 40 до 90 %, ще не набрала чинності, оскільки була опублікована тільки 27.04.2019, тому чинною на кінець звітного податкового періоду (31.03.2019) була постанова КМУ №259 від 11.04.2018, відповідно до якої розмір чистого прибутку, який підлягав відрахуванню до державного бюджету складав 40%. Зазначила, що фінансовий план ДП «МА «Бориспіль» на 2019 рік затверджується Кабінетом Міністрів України (розпорядження КМУ №994 від 12.12.2018), готує його профільне міністерство, як орган управління - Міністерство інфраструктури України. Згідно фінансового плану ДП «МА «Бориспіль» на 2019 рік затверджено частину чистого прибутку, який підлягав відрахуванню до державного бюджету у розмірі 40%, змін до фінансового плану ДП «МА «Бориспіль» на 2019 рік не вносилось. Вважає, що контролюючий орган перевищив свої повноваження, визначивши підприємству спірну суму за платежем частина чистого прибутку на підставі податкового повідомлення-рішення, оскільки такий платіж не податком або збором.

Доводи відповідача про те, що на час подачі позивачем Розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями за І квартал 2019 року від 08.05.2019, поданого 10.05.2019 відповідно до квитанції №2, постанова КМ №363 вже була чинною, а тому підлягала застосуванню, не спростовують висновків суду про заборону застосування до податкового (звітного) періоду - І квартал 2019 року - нормативно-правового акту, який збільшив відрахування частини чистого прибутку (доходу) у 2,25 рази і набрав чинності 27.04.2019 року, тобто після закінчення звітного податкового періоду, з огляду на принцип зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Щодо доводів позивача про обов`язок направляти державі, як власнику, кошти (частину прибутку) в розмірі, встановленому в чинній редакцій фінансового плану державного підприємства на 2019 рік, щодо якого не встановлено обов`язку ДП «МА «Бориспіль» ініціювати внесення змін до затвердженого фінансового плану на 2019 рік, суд зазначає таке.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, організаційно-правова форма ДП "МА "Бориспіль" - державне підприємство; засновником та органом управління ДП "МА "Бориспіль" є Міністерство інфраструктури України.

Як вбачається зі Статуту ДП "МА "Бориспіль" останнє є державним комерційним підприємством цивільної авіації, яке засноване на державній власності та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України (т.1, а.с.33-53).

Частиною першою статті 74 Господарського кодексу України визначено, що державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу.

Абзацом першим частини другої статті 75 Господарського кодексу України встановлено, що основним плановим документом державного комерційного підприємства є фінансовий план, відповідно до якого підприємство отримує доходи і здійснює видатки, визначає обсяг та спрямування коштів для виконання своїх функцій протягом року відповідно до установчих документів.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 75 Господарського кодексу України фінансовий план підлягає затвердженню до 1 вересня року, що передує плановому, якщо інше не передбачено законом:

підприємств, що є суб`єктами природних монополій, та підприємств, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 мільйонів гривень, - Кабінетом Міністрів України;

інших підприємств - органами, до сфери управління яких вони належать.

Форма та методичні рекомендації по розробці фінансового плану затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного розвитку (частина четверта статті 75 Господарського кодексу України).

Згідно із частиною 8 статті 75 Господарського кодексу України державні комерційні підприємства утворюють за рахунок прибутку (доходу) спеціальні (цільові) фонди, призначені для покриття витрат, пов`язаних з їх діяльністю: амортизаційний фонд; фонд розвитку виробництва; фонд споживання (оплати праці); резервний фонд; інші фонди, передбачені статутом підприємства. Порядок використання цих фондів визначається відповідно до затвердженого фінансового плану.

Частиною дев`ятою статті 75 Господарського кодексу України передбачено, що розподіл прибутку (доходу) державних комерційних підприємств здійснюється відповідно до затвердженого фінансового плану з урахуванням вимог цього Кодексу та інших законів.

Відповідно до частини 10 статті 75 Господарського кодексу України в фінансовому плані затверджуються суми коштів, які направляються державі як власнику і зараховуються до Державного бюджету України.

Дані положення Господарського кодексу України узгоджуються із положеннями Статуту Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

Відповідно до пункту 12.2. Статуту ДП «МА «Бориспіль» розподіл прибутку Аеропорту здійснюється відповідно до затвердженого фінансового плану з урахуванням вимог законодавства.

Згідно із пунктом 12.4 Статуту ДП «МА «Бориспіль» чистий прибуток Аеропорту, який залишається після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат, витрат на оплату праці, оплати відсотків по кредитах банків, внеску передбачених законодавством України податків та інших платежів до бюджету, відрахувань у цільові та інші фонди, залишаються у його розпорядженні і використовуються ним відповідно до законодавства та фінансового плану.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження фінансового плану державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на 2019 рік» від 12.12.2018 №994-р затверджено фінансовий план Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на 2019 рік.

Фінансовий план ДП «МА «Бориспіль» на 2019 рік розміщено на офіційному веб-сайті уповноваженого органу управління ДП МА «Бориспіль» - Міністерства інфраструктури України (https://mtu.gov.ua/news/30530.html), а також долучено позивачем до матеріалів справи (том 1, а.с.54-71).

Відповідно до Фінансового плану ДП «МА «Бориспіль» на 2019 рік (код рядка 2011 «Нараховані до сплати відрахування частини чистого прибутку державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету» Кабінетом Міністрів України затверджено відрахування до бюджету за підсумками 2019 року 40% чистого прибутку ДП МА «Бориспіль» у сумі 368 268 000,00 грн. на рік, в тому числі на І квартал 2019 року - у сумі 17 433 000,00 грн., на ІІ квартал 2019 року - у сумі 130 517 000,00 грн., на ІІІ квартал 2019 року - у сумі 162 778 000,00 грн., на ІV квартал 2019 року - у сумі 57 540 000,00 грн. (том 1, а.с.62).

На виконання вимог Постанови КМ України від 11.04.2018 № 259 та Порядку № 138 та відповідно до приписів Фінансового плану ДП «МА «Бориспіль» на 2019 рік позивачем 17 травня 2019 року сплачено чистий прибуток (дохід) за перший квартал 2019 року до державного бюджету у сумі 106 398 626,00 грн., на підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію платіжного доручення №226 від 17.05.2019 (том 1, а.с.72).

При цьому 35% чистого прибутку згідно з Фінансовим планом позивача на 2019 рік мають бути спрямовані на виконання міжнародних зобов`язань та здійснення капітальних інвестицій підприємства.

Відповідно до пункту 2 Порядку №138 частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

Відповідно до пункту 3 Порядку №138 частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Відповідно до пункту 4 Порядку №138 сплачена відповідно до цього Порядку частина чистого прибутку (доходу) зараховується на відповідні рахунки з обліку надходжень до загального фонду державного бюджету, відкриті в органах Державної казначейської служби.

Процедуру складання, затвердження (погодження) та контролю виконання фінансового плану державного комерційного та казенного підприємства, господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) прямо чи опосередковано належить державі, визначає Порядок складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану суб`єкта господарювання державного сектору економіки, затверджений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.03.2015 № 205 «Про затвердження Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану суб`єкта господарювання державного сектору економіки», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 березня 2015 р. за № 300/26745 (набрав чинності 03.04.2015, далі - Порядок №205).

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку №205 фінансовий план підприємства складається за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку на кожний наступний рік з поквартальною розбивкою і відображає очікувані фінансові результати в запланованому році. Фінансовий план підприємства містить інформацію щодо фактичних показників минулого року, планових і прогнозних показників поточного року, запланованих показників на плановий рік, а також інформацію згідно із стратегічним планом розвитку підприємства.

Під час складання фінансового плану, звіту про його виконання та підготовки пояснювальної записки підприємство використовує рекомендації щодо складання фінансового плану підприємства та звіту про його виконання, підготовки пояснювальних записок до них, зазначені в додатку 2 до цього Порядку (абз.2 п.2 Порядку №205).

Згідно з пунктом четвертим Порядку №205 проект фінансового плану підприємства, підписаний керівником підприємства, з пронумерованими та прошнурованими сторінками у двох примірниках разом з пояснювальною запискою в паперовому та електронному вигляді подається суб`єкту управління об`єктами державної власності до 01 червня року, що передує плановому.

Проект фінансового плану підприємства, суб`єктом управління якого є Кабінет Міністрів України, подається Мінекономрозвитку відповідно до абзаців першого і другого цього пункту.

Суб`єкти управління у строк, що становить не більш як 10 робочих днів з дня надходження проекту фінансового плану підприємства, здійснюють аналіз зазначеного проекту з обов`язковим порівнянням його показників з показниками фінансово-господарської діяльності підприємства за два попередні роки, приймають рішення про затвердження/погодження фінансового плану або повернення його на доопрацювання та в письмовій формі повідомляють підприємство про прийняте рішення (п.5 Порядку №205).

Суб`єкти управління подають у паперовому та електронному вигляді Мінфіну до 15 липня року, що передує плановому, для врахування під час формування державного бюджету зведені основні фінансові показники підприємств, зазначені в додатку 1 до цього Порядку, з відміткою "Розглянуто", за винятком підприємств, що є суб`єктами природних монополій або плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 мільйонів гривень, та підприємств, суб`єктом управління яких є Кабінет Міністрів України.

Суб`єкти управління затверджують фінансовий план підприємства до 01 вересня року, що передує плановому, та в паперовому вигляді подають до Мінекономрозвитку, Мінфіну і ДФС завізовані зведені основні фінансові показники за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку, а в електронному вигляді - фінансові плани щодо кожного підприємства в повному обсязі.

Фінансові плани підприємств, що є суб`єктами природних монополій на загальнодержавних ринках, підприємств, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 мільйонів гривень, та підприємств, суб`єктом управління яких є Кабінет Міністрів України, підлягають затвердженню шляхом прийняття відповідних рішень Кабінетом Міністрів України (п.6 Порядку №205).

Відповідно до пункту восьмого Порядку №205 зміни до затвердженого фінансового плану підприємства можуть уноситись не більше двох разів протягом календарного року.

Зміни до фінансового плану підприємства не можуть уноситись у періоди, календарний строк яких закінчився.

Відповідно до пункту дев`ятого Порядку №205 суб`єкти управління після прийняття рішення щодо внесення змін до фінансового плану підприємства подають зведені показники фінансових планів з урахуванням унесених змін до Мінекономрозвитку, Мінфіну і ДФС згідно з вимогами, передбаченими пунктом 5 цього Порядку, із зазначенням підстав унесення змін.

Суб`єкти управління, до сфери управління яких належать підприємства, що є суб`єктами природних монополій на загальнодержавних ринках, та підприємства, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 мільйонів гривень, подають завізований проект рішення Кабінету Міністрів України разом з проектом зміненого фінансового плану таких підприємств на погодження до Мінекономрозвитку і Мінфіну, а підприємства, суб`єктом управління яких є Кабінет Міністрів України, - до Мінекономрозвитку згідно з пунктом 6 цього Порядку.

Проект рішення Кабінету Міністрів України погоджується згідно з пунктом 7 цього Порядку. На проекті фінансового плану підприємства ставиться відмітка "Змінений" та зазначається дата його затвердження або погодження.

Пункт 10 Порядку №205 визначає, що контроль за своєчасним складанням фінансових планів підприємств та виконанням показників затверджених фінансових планів підприємств здійснюють суб`єкти управління.

Аналіз даних положень засвідчує, що законодавством визначено чіткий порядок складання, затвердження (погодження), внесення змін та контролю виконання фінансового плану державного комерційного та казенного підприємства, господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) прямо чи опосередковано належить державі.

Отже, вимоги постанови №363, якою відрахування частини чистого прибутку (доходу) для державних унітарних підприємствам та їх об`єднань до державного бюджету за відповідний період збільшено з 40 до 90 відсотків повинні узгоджуватися із приписами Порядку №205 щодо завчасного планування очікуваних фінансових результатів та можливості змінити показники з таким розрахунком, щоб зміни до фінансового плану підприємства не вносились у періоди, календарний строк яких закінчився.

В той же час, постанова №363 вимог Порядку №205 не враховує, що ставить позивача у становище правової невизначеності.

При цьому згідно вимог Порядку №205 для позивача не встановлений обов`язок ініціювати внесення змін до затвердженого фінансового плану.

Своєю чергою і Постанова № 363 не містить вимог про затвердження/внесення змін до затвердженого фінансового плану та не містить обов`язку позивача внести відповідні зміни до Фінансового плану.

Таким чином, суд погоджується із доводами позивача про те, що позивач є державним комерційним підприємством, у зв`язку із чим повинен здійснювати свою діяльність, керуючись статтею 75 Господарського кодексу України, відповідно до якої розподіл прибутку (доходу) державних комерційних підприємств здійснюється відповідно до затвердженого фінансового плану з урахуванням вимог цього Кодексу та інших законів.

Одним із основних принципів, на необхідності дотримання якого наголошує Європейський суд з прав людини, є принцип верховенства права, до фундаментальних аспектів якого відноситься принцип юридичної визначеності

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Європейський суд у справі Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638 вказав, що сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

У справі "Рисовський проти України" (п.70-71) Європейський Суд зазначив про особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява N 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява N 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (справа "Москаль проти Польщі", п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", заява N 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява N 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява N 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

На думку суду, не врегулювання на законодавчому рівні питання узгодженості нормативно-правових актів, зокрема Кабінетом Міністрів України, який з одного боку приймає постанову №363 від 24.04.2019, якою суттєво збільшує норматив відрахування частини чистого прибутку до державного бюджету для державних унітарних підприємств, дію якої намагається розповсюдити на події, які вже відбулись, та з другого боку Кабінет Міністрів України, який є уповноваженим органом вносити зміни до фінансового плану державного підприємства, не вчиняє дій, які мають бути наслідком зміни розміру частини чистого прибутку впродовж фінансового року, що своєю чергою свідчить про недотримання норм Порядку №205, який містить норму про те, що зміни до фінансового плану підприємства не можуть уноситись у періоди, календарний строк яких закінчився - зумовило ситуацію правової невизначеності для суб`єкта господарювання, який діє на підставі фінансового плану підприємства, до якого не внесені відповідні зміни.

Отже, суд вважає, що на час нарахування позивачу частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету за перший квартал 2019 року, відповідно до Порядку №138 та затвердженого Кабінетом Міністрів України фінансового плану ДП «МА «Бориспіль», позивач був зобов`язаний сплатити чистий прибуток (дохід) в розмірі 40 %, тому цей обов`язок був ним повністю виконаний.

Таким чином, позивач зобов`язаний направляти державі, як власнику, кошти (частину прибутку) в розмірі, встановленому в чинній редакцій фінансового плану.

При цьому суд враховує наявний у матеріалах справи лист відповідача від 26.09.2019 № 325/9/28-10-44-05-09 на адресу Міністра інфраструктури України, у якому відповідач повідомляє Мініфраструктури про те, що фінансовим планом ДП «МА «Бориспіль» на 2019 рік встановлено розмір відрахувань частини чистого прибутку (доходу) у розмірі 40 % від прибутку підприємства, та просить Мініфраструктури переглянути фінансовий план ДП «МА «Бориспіль» в частині збільшення суми коштів для відрахування частини чистого прибутку (доходу) та посприяти у забезпеченні повноти декларування та сплати частини чистого прибутку (доходу) у відповідності з нормативами Постанови №363 (том 1, а.с.196-197). Тим самим відповідач підтверджує необхідність дотримання норм Порядку №205.

Враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не допущено порушення статті 111 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та п. 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями», затвердженого Постановою КМ України від 23.02.2011 № 138 (зі змінами).

Щодо аргументів позивача відносно того, що частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, не є податковим зобов`язанням, та як наслідок Розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями за 1 квартал 2019 року не є податковою звітністю, суд зазначає таке.

Так, наказом ДПА України від 16.05.2011 року № 285 «Про затвердження форми Розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.05.2011 р. за № 346/19381, затверджено форму Розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями (далі - Розрахунок). Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Згідно із пунктом 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відповідно до пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Пунктом 46.1. ст. 46 ПК України встановлено, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Статтями 9 та 10 Податкового кодексу України визначено вичерпний перелік загальнодержавних і місцевих податків і зборів.

До загальнодержавних належать такі податки та збори: податок на прибуток підприємств; податок на доходи фізичних осіб; податок на додану вартість; акцизний податок; екологічний податок; рентна плата; мито.

До місцевих податків та зборів належать: податок на майно; єдиний податок; збір за місця для паркування транспортних засобів; туристичний збір; місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю, крім земельного податку за лісові землі).

Отже, з практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції податки і збори з юридичних осіб - це обов`язкові платежі, передбачені чинним законодавством та включені до податкової системи України, що передбачають в якості платників юридичних осіб - як резидентів, так і нерезидентів України.

З аналізу вказаних вище норм вбачається, що в переліку загальнодержавних та місцевих податків (зборів), встановлених у статях 9 та 10 ПК України, відсутній такий податок (збір) як «частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 01.08.2018 у справі № 826/19797/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Той факт, що частина чистого прибутку (доходу) не є податковим платежем в розумінні Податкового кодексу України визнає й сама Державна фіскальна служба України у листі від 06.04.2016 № 7645/6/99-99-19-02-01-15.

Стаття 48 ПК України встановлює вимоги та порядок складення податкової декларації.

Згідно із пунктом 48.2 статті 48 ПК України обов`язкові реквізити податкової декларації - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Пункт 48.3 статті 48 ПК України серед інших обов`язкових реквізитів податкової декларації визначає тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку).

Форма Розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого Наказом ДПА України від 16.05.2011 року № 285, не містить таких обов`язкових реквізитів, і як наслідок Розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, не є за своєю суттю податковою декларацією чи податковим звітом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті, визначена державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями у формі Розрахунку, не є податковим зобов`язанням та відповідно Розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями не є податковою декларацією у розумінні п. 46.1 ст. 46 ПКУ.

Таким чином, суд погоджується із доводами позивача, що відповідачем проведено камеральну перевірку з порушенням пункту 76.1 статті 76 ПК України, оскільки поданий позивачем Розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями за І квартал 2019 року не є податковою звітністю, в той час як відповідно до пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Щодо повноважень відповідача приймати спірне податкове повідомлення-рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове повідомлення-рішення це - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно із пунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пункту 19-1.1 пункту 19-1 ПК України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема:

19-1.1.1. здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків;

19-1.1.2. контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів;

19-1.1.34. забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з пунктом 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо:

- платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством (пп.54.3.1 п.54.3 ст.54 ПК);

- дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках (пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК);

- згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган (пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК);

- дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом (пп.54.3.5 п.54.3 ст.54 ПК);

- результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях (пп.54.3.6 п.54.3 ст.54 ПК).

Аналіз положень пункту 54.3 статті 54 ПК України свідчить про те, що відповідач як контролюючий орган не наділений повноваженнями самостійно визначати суму частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями.

Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 р. за № 124/28254 (далі - Порядок №1204).

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку №1204 контролюючий орган визначає суму нарахування (зменшення) грошових, податкових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, що передбачені Кодексом або іншим законодавством, і складає податкове повідомлення-рішення у випадках, якщо:

1) платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявність показників, які підлягають декларуванню відповідно до вимог Кодексу, та наявність діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;

2) дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, податкового кредиту, суми бюджетного відшкодування та/або завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, що заявлені у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;

3) згідно із законодавством з питань державної митної справи, податковим та іншим законодавством відповідальним за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;

4) дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб, таким податковим агентом;

5) результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях;

6) в інших випадках, коли надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення передбачено законом.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку №1204 у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення за такими формами:

"Ф" - для платників податків - фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства (додаток 1);

"Р" - у разі виявлення за результатами перевірок завищення або заниження податкових зобов`язань платника податків та за наслідками таких перевірок, передбачених Кодексом, штрафних (фінансових) санкцій, пов`язаних з таким заниженням (завищенням) податкових зобов`язань (крім грошових зобов`язань та/або штрафних (фінансових) санкцій, визначених іншими формами податкових повідомлень-рішень) (додаток 2);

"Р1" - у разі виявлення за результатами перевірок заниження або завищення суми податкового кредиту та/або суми податкових зобов`язань для цілей розділу V Кодексу, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, що не призвело до виникнення грошових зобов`язань за результатами перевірки (крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки) (додаток 3);

"Ш" - у разі застосування штрафних санкцій за порушення строків сплати грошових зобов`язань (додаток 4);

"З" - за самостійне відчуження майна, яке перебуває у податковій заставі та щодо якого обов`язково потрібна попередня згода контролюючого органу на таке відчуження (додаток 5);

"В1" - у разі завищення заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, у тому числі якщо заявлені до відшкодування суми податку на додану вартість на момент перевірки відшкодовані платнику податку (додаток 6);

"В3" - у разі відмови у наданні бюджетного відшкодування (додаток 7);

"В4" - у разі зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість (додаток 8);

"П" - у разі зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток (додаток 9);

"С" - у разі застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та/або пені за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, в тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності (додаток 10);

"ПС" - у разі застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового законодавства (крім штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), визначених іншими формами податкових повідомлень-рішень) (додаток 11);

"Д" - за результатами перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, у тому числі податкових агентів (юридичних або фізичних осіб), з питань правильності нарахування, повноти та своєчасності сплати податків та зборів, в тому числі податку на доходи фізичних осіб, при виплаті доходів на користь платників податків - фізичних осіб (додаток 12);

"Н" - за порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 Кодексу (додаток 13);

"ПН" - у разі виявлення помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкових накладних, передбачених пунктом 201.1 статті 201 Кодексу, та/або необхідності складання та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної / розрахунку коригування до неї у випадках, передбачених Кодексом (додаток 14).

Суд зазначає, що даний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Податкове повідомлення-рішення складається за кожним окремим податком, збором разом із штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) або штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), передбаченими Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією (штрафом) та пенею за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у тому числі за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пункт 3 розділу ІІ Порядку №1204).

Спірне податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 05.07.2019 № , яким позивачу із посиланням на пункт 54.3 статті 54, пункт 58.1 статті 58 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань), код платежу 21010100, на суму 132998282,00 грн., складено за формою «Р» (том 1, а.с.106-107).

Підставою складення контролюючим органом спірного податкового повідомлення-рішення за формою "Р" є виявлення за результатами перевірок завищення або заниження податкових зобов`язань платника податків та за наслідками таких перевірок, передбачених Кодексом, штрафних (фінансових) санкцій, пов`язаних з таким заниженням (завищенням) податкових зобов`язань (крім грошових зобов`язань та/або штрафних (фінансових) санкцій, визначених іншими формами податкових повідомлень-рішень).

Проте, враховуючи, що частина чистого прибутку (доходу) не є податковим зобов`язанням платника податків, контролюючий орган взагалі не мав права збільшувати позивачу суму грошового зобов`язання з цього платежу на підставі податкового повідомлення-рішення форми «Р», оскільки така форма податкового повідомлення-рішення складається тільки у разі виявлення за результатами перевірок завищення або заниження податкових зобов`язань платника податків, яким частина чистого прибутку не є.

Відтак, перевіривши дотримання відрахування підприємством частини чистого прибутку контролюючий орган вийшов за межі предмету перевірки і прийняв податкове повідомлення-рішення в порушення приписів чинного податкового законодавства, а отже діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 138 частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

При цьому суд звертає увагу, що порядок сплати частини чистого прибутку (доходу) встановлюється Кабінетом Міністрів України, а Державна податкова служба лише встановлює форму Розрахунку частини чистого прибутку (доходу). Розрахунок подається до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств, розрахована сума частини чистого прибутку (доходу) зазначається в такій декларації з податку на прибуток підприємств.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 138 інформацію про нарахування та сплату частини чистого прибутку (доходу) відповідно до цього Порядку державні унітарні підприємства та їх об`єднання подають центральним та місцевим органам виконавчої влади, до сфери управління яких вони належать.

Таким чином, на думку суду, відповідачу не надано право самостійно визначати суму частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, та, як наслідок, складати та надсилати податкове повідомлення-рішення від 05.07.2019 року № .

Посилання відповідача на положення пункту 17 частини другої статті 29 Бюджетного кодексу України, відповідно до якого до доходів загального фонду Державного бюджету України віднесено частину чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучається до державного бюджету відповідно до закону, та дивіденди (дохід), нараховані на акції (частки) господарських товариств, у статутних капіталах яких є державна власність, та статтю 45 Бюджетного кодексу України, відповідно до якої органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, забезпечують своєчасне та в повному обсязі надходження до державного бюджету податків і зборів та інших доходів відповідно до законодавства, не спростовують висновків суду про відсутність у відповідача повноважень самостійно визначати суму частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, та складати і надсилати податкове повідомлення-рішення за результатами проведення камеральної перевірки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення є таким, що не ґрунтується на нормах закону, а тому підлягає скасуванню.

Стосовно посилання відповідача на практику Верховного Суду в подібних правовідносинах суд зазначає таке.

У судовій справі № 2а-8123/12/1370, на яку відповідач у відзиві на позовну заяву робить посилання як на судову практику Верховного Суду, посадовими особами ДПІ у Львівській області у період з 20.12.2011 по 07.03.2012 проведена планова виїзна перевірка, відтак підстави адміністративного позову ДП «МА «Бориспіль» відрізняються від підстав позову ДП «Львіввугілля».

Крім того, факти, за яких Верховним Судом було сформульовано висновки у справі № 2а-8123/12/1370, не є релевантними до спірних правовідносин, а тому суд не може поширювати їх на предмет спору у даній справі.

Згідно приписів частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Під час розгляду справи відповідачем не були надані належні та допустимі докази на підтвердження правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення від 05.07.2019 №.

З огляду на зазначене, беручи до уваги докази, наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв необґрунтовано, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією, Податковим кодексом України та законами України.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління ".

Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено судом, позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 19210,00 грн. відповідно до платіжного доручення №4961 від 11.07.2019, оригінал якого міститься в матеріалах справи (том 1, а.с.2).

Отже, судові витрати (судовий збір) у розмірі 19210,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

В судовому засіданні 05.11.2019 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, повний текст рішення складено 15.11.2019.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 05.07.2019 №.

3. Стягнути на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (ідентифікаційний код: 20572069, місцезнаходження: 08300, Київська область, Бориспільський район, село Гора, вулиця Бориспіль-7) судовий збір у сумі 19210,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті десять грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Офісу великих платників податків ДПС (ідентифікаційний код: 43141471, місцезнаходження: 04119 м. Київ, Шевченківський район, вул. Дегтярівська, буд.11 Г).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст судового рішення складено 15.11.2019.

Суддя Кушнова А.О.