Справа № 460/2523/19
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2019 року м. Рівне №460/2523/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Головатчик А.А. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: представник Данильчик В.І., відповідача: представник Булейко В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДержавної установи "Катеринівська виправна колонія (№46)"
визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

01.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Катеринівська виправна колонія (№46)» про визнання протиправною та скасування постанови.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою від 06.11.2019 відкрито провадження в адміністративній справі №460/2523/19. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28.11.2019.

Ухвалою суду від 28.11.2019 закрито підготовче засідання і призначено розгляд справи по суті на 24.12.2019.

В судовому засіданні 24.12.2019 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Згідно з позовною заявою та поясненнями представника позивача, позовні вимоги ґрунтуються на тому, що ОСОБА_1 відбуває покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Катеринівська виправна колонія (№46)». Постановою начальника цієї установи полковника ОСОБА_2 про накладення дисциплінарного стягнення від 20.09.2019 ОСОБА_1 було оголошено сувору догану за виявлення фотознімків з його зображенням на виробничій території виправної колонії в соціальній мережі «Фейсбук». Стороною позивача стверджено, що ОСОБА_1 не порушував встановленого порядку відбування покарання, а тому підстав для застосування дисциплінарного стягнення не було. Зауважено, що його фотографування і подальше розміщення цих фотографій у соціальній мережі «Фейсбук» було здійснено іншим засудженим, який вже звільнений з виправної колонії, що не було враховано відповідачем під час службової перевірки. При цьому, позивач не може нести дисциплінарну відповідальність за дії іншої особи. Також, вказано, що обраний вид дисциплінарного стягнення був застосований до позивача з порушенням шестимісячного строку притягнення до відповідальності, який повинен обраховуватись з дня вчинення дисциплінарного проступку, тобто з дати розміщення фотографії у соціальній мережі. З огляду на наведене, сторона позивача просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно з відзивом на позов та поясненнями представника в судовому засіданні, сторона відповідача позов не визнає. Суть заперечень зводиться до того, що згідно з п. 1, 3 ч. 3, п. 2 ч. 4 ст. 107 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з засудженими, персоналом колонії та іншими особами. Відповідно до рапорту оперуповноваженого ОСОБА_3 ним були виявлені фотоматеріали із зображенням засудженого СПС №9 ОСОБА_1 у соціальній інтернет-мережі «Фейсбук», що є порушенням норм, які визначають порядок і умови відбування покарання засудженими. Повідомлено, що на підставі цього рапорту була проведена перевірка, якою повністю доведений факт вчинення проступку позивачем, враховані накладені на нього раніше дисциплінарні стягнення, а також інші обставини вчиненого правопорушення, а тому рішення дисциплінарної комісії про оголошення позивачу сурової догани є правомірним і не підлягає скасуванню. Поряд з цим, стороною відповідача зауважено, що перебіг строку на притягнення засудженого до дисциплінарної відповідальності повинен обраховуватись з дати закінчення службової перевірки, а саме з 10.09.2019, натомість стягнення було накладено 20.09.2019, тобто в межах передбаченого законом десятиденного строку. З тих підстав сторона відповідача просила у позові відмовити.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини справи та фактичні правовідносини сторін.

Матеріалами справи стверджується і сторони не заперечують, що ОСОБА_1 відбуває покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Катеринівська виправна колонія (№46)».

05.09.2019 оперуповноваженим ОВ старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_3 було подано рапорт начальнику ДУ «Катеринівська виправна колонія (№46)», згідно з яким ним були виявлені фотоматеріали із зображенням засудженого СПС №9 ОСОБА_1 у соціальній інтернет-мережі «Фейсбук» (а.с.63)

09.09.2019 ОСОБА_1 надав пояснення, в яких зазначив, що він особисто не зареєстрований у соціальних мережах, а причини з яких його фотографії розміщені на сторінці ОСОБА_5 у мережі «Фейсбук» йому невідомі (а.с.60).

З пояснень представника відповідача у судовому засіданні суд встановив, що ОСОБА_5 раніше відбував покарання в ДУ «Катеринівська виправна колонія (№46)», але був звільнений з колонії до встановлення адміністрацією колонії вказаних вище фактів, що стали підставою для притягнення ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності.

В подальшому, була проведена службова перевірка стосовно позивача, що відображено у рапорті начальника відділення СПС №9 лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_9 від 10.09.2019. Враховуючи всі обставини вчиненого проступку визнано за доцільне застосувати до ОСОБА_1 захід дисциплінарного впливу (а.с.61). Поряд з цим, такий документ не містить жодних відомостей за яке саме допущене позивачем порушення дисципліни запропоновано накладення на нього стягнення.

Згідно з розпискою позивачу повідомлено про призначення засідання дисциплінарної комісії на 20.09.2019 о 09:00 год., роз`яснено право повідомити адвоката або іншого спеціаліста в галузі права про участь в засіданні дисциплінарної комісії, а також подати заяву про продовження терміну розгляду дисциплінарного проступку, але не більше як на дві доби (а.с.62). Також в ній зазначено, що засуджений потребує адвоката.

10.09.2019 старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_3 склав висновок за результатами перевірки факту не дотримання засудженим встановленого порядку відбування покарання, а саме: вимог п.2 розділу 3 правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, в якому вказав про необхідність розгляду питання щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності на засіданні дисциплінарної комісії згідно ст.132, 134 КВК України (а.с.56). Вказав, що засуджений при спілкуванні з ним свою вину не визнав, пояснив, що йому невідомі причини, які спонукали ОСОБА_5 розмістити його фотографії на своїй сторінці у соціальній мережі. Зі змісту цього документу вбачається, що позивач порушив п. 2 розділу III Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

20.09.2019 за наслідками проведення засідання дисциплінарна комісія ухвалила постанову за змістом якої вирішила накласти на ОСОБА_6 дисциплінарне стягнення у виді суворої догани за допущення проступку, який полягав у недотриманні ним обов`язків та порушенні встановлених заборон для засуджених, які визначені абз.2 ч.3 ст.107 Кримінально-виконавчого кодексу України та п.4 розділу II, п.2 розділу XI Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. Фактичною підставою для притягнення позивача до відповідальності стало виявлення персоналом установи фотоматеріалів із його зображенням на території колонії у соціальній мережі «Фейсбук» (а.с.54, 59).

До матеріалів справи відповідачем долучено довідку про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень у позивача, з яких вбачається, що позивач шість разів притягався до дисциплінарної відповідальності і один раз до нього був застосований захід заохочення. На дату ухвалення постанови про оголошення засудженому суворої догани всі зазначені дисциплінарні стягнення були погашені (а.с.58).

У матеріалах справи містяться роздруковані фотографії з мережі «Фейсбук» на яких зображений ОСОБА_6 , які викладені на сторінці ОСОБА_5 , що не заперечується учасниками справи (а.с.64-65). Між тим на одній з цих фотографій у правому верхньому кутку вказана дата її розміщення на сторінці у соціальній мережі, а саме - 02 червня 2018 року.

Крім цього, у матеріалах дисциплінарного провадження містилася також психологічна характеристика позивача, копії якої долучено до матеріалів справи (а.с.29,57). Разом з тим, жодними документами не підтверджується врахування її відповідачем під час службової перевірки і ухвалення спірної постанови, а тому вона не має жодного значення для правильного вирішення цього спору.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кримінально-виконавчим кодексом України, який є складовою частиною кримінально-виконавчого законодавства України, що регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими, а також Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Згідно статті 3 Кримінально-виконавчого кодексу України, до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Відповідно до частини другої статті 7 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Згідно з частинами першою, третьою статті 107 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені, зокрема, мають право користуватися глобальною мережею Інтернет і зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядку дня колонії, тощо.

Ці норми кореспондуються з розділом ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України №2823/5 від 28.08.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.09.2018 року за № 1010/32462.

Згідно з пунктом 2 розділу II цих Правил засуджені мають право користуватися глобальною мережею Інтернет відповідно до Порядку організації надання засудженим доступу до глобальної мережі Інтернет, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №3233/5 від 19.10.2017, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.2017 за №1280/31148.

Пунктом 5 цього Порядку встановлено, що під час користування Інтернетом засудженим забороняється вносити будь-яку інформацію, у тому числі направляти листи, коментарі, знаки тощо та реєструватися на веб-сайтах, крім випадків створення та користування електронною поштовою скринькою в порядку, визначеному цим Порядком, а також у разі необхідності здійснення реєстрації для користування дозволеними сайтами.

Поряд з цим, відповідно до пункту 4 розділу II Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, засудженим забороняється придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в установах виконання покарань за переліком предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено (перелік визначено в додатку 3).

Серед переліку предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено, що затверджений Додатком 3 до Правил є, зокрема, мобільні телефони та зарядні пристрої до них, будь-яка теле-, радіо-, аудіо- та відеоапаратура, а також фотоапарати.

Пунктом 2 розділу XI Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань передбачено, що засуджені за бажанням можуть за рахунок власних коштів користуватися послугами установ та підприємств комунально-побутового обслуговування за місцем розташування установи виконання покарань. До таких послуг також належить фото-, відеозйомка засуджених (під контролем адміністрації установи виконання покарань) й інші послуги з дозволу адміністрації установи виконання покарань.

Надаючи правову оцінку доводам позивача щодо того, що оскаржувана постанова відповідача не містить ніякої мотивації та обґрунтування, суд зауважує таке.

Статтею 131-1 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою. Персонал установи виконання покарань зобов`язаний довести наявність у діях чи бездіяльності особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, усіх ознак дисциплінарного проступку. Відсутність таких ознак виключає застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення.

Відповідно до частини першої статті 132 Кримінально-виконавчого кодексу України, за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися заходи стягнення, зокрема, оголошення суворої догани.

Відповідно до частини першої статті 134 Кримінально-виконавчого кодексу України адміністрація колонії при встановленні факту порушення особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, вимог режиму зобов`язана невідкладно розпочати перевірку причин, обставин і мотивів вчинення порушення, поведінки цієї особи до вчинення проступку, визначити кількість і характер раніше накладених стягнень, а також отримати її пояснення про суть проступку. За наслідками такої перевірки приймається рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення та обґрунтовується їх вид. Якщо адміністрація колонії прийняла рішення обмежитися іншими профілактичними заходами, це відображається у щоденнику індивідуальної роботи із засудженим та доводиться до відома особи під підпис.

Згідно частини першої статті 135 Кримінально-виконавчого кодексу України питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії.

Матеріали про порушення доповідаються на засіданні дисциплінарної комісії начальником відділення соціально-психологічної служби у присутності особи, яка вчинила порушення, та інших запрошених осіб. Під час засідання дисциплінарної комісії заслуховуються пояснення засудженого та його представника, свідків, інших осіб, залучених відповідно до частини третьої та абзацу сьомого частини п`ятої цієї статті, адміністрації установи виконання покарань, особи, яка ініціювала притягнення до дисциплінарної відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу. Рішення про притягнення до відповідальності приймається більшістю голосів членів дисциплінарної комісії (ч.6 статті 135).

Частина сьома статті 135 Кримінально-виконавчого кодексу України вказує, що рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, яка відбуває покарання, має бути детально вмотивоване та може бути оскаржене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, або її представником до органу виконання покарань вищого рівня, прокурора чи суду. Засудженому протягом трьох робочих днів видається копія рішення про застосування до нього стягнення із зазначенням можливості та порядку його оскарження.

Судом встановлено, що 05.09.2019 оперуповноваженим ОВ старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_3 було подано рапорт начальнику ДУ «Катеринівська виправна колонія (№46)», згідно з яким ним були виявлені фотоматеріали із зображенням засудженого СПС №9 ОСОБА_1 на сторінці ОСОБА_5 у соціальній інтернет-мережі «Фейсбук».

09.09.2019 ОСОБА_1 надав пояснення, в яких зазначив, що він особисто не зареєстрований у соціальних мережах, причини з яких його фото розміщено на сторінці іншого засудженого ОСОБА_5 у мережі «Фейсбук» йому невідомі.

В подальшому, була проведена службова перевірка стосовно позивача і 10.09.2019 старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_3 склав висновок за результатами перевірки факту недотримання засудженим встановленого порядку відбування покарання, а саме: вимог п.2 розділу III правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. Водночас поверхнево були враховані пояснення позивача і не надано детальної мотивації щодо причетності позивача до правопорушення. Зі змісту цього документу вбачається, що позивач порушив п. 2 розділу III Правил, однак норми, які містяться у цьому пункті визначають порядок особистого прийому засуджених і не мають жодного відношення до інкримінованого позивачу проступку.

20.09.2019 за наслідками проведення засідання дисциплінарна комісія ухвалила постанову за змістом якої, вирішила накласти на ОСОБА_6 дисциплінарне стягнення у виді суворої догани за допущення проступку, який полягав у недотриманні ним обов`язків та порушенні встановлених заборон для засуджених.

З аналізу змісту спірної постанови, порушення позивачем порядку і умов відбування покарань фактично полягало у виявленні персоналом колонії в соціальній мережі «Фейсбук» фотографій на яких зображений позивач на території установи виконання покарань.

Такими діями, на думку відповідача, засуджений порушив норми визначені абз 2 ч.3 ст. 107 Кримінально-виконавчого кодексу України та п.4 розділу II, п.2 розділу XI Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Тобто захід дисциплінарного впливу застосовувався за зберігання і використання позивачем заборонених предметів на які проводилась фотозйомка, здійснення її без контролю адміністрації всупереч п.2 розділу XI Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а також розміщення таких фотографій у глобальній мережі «Інтернет» на сторінці у «Фейсбук».

Проте, жодними доказами зібраними у матеріалах проведеної службової перевірки не підтверджено факту зберігання саме ОСОБА_6 заборонених предметів за допомогою яких його сфотографовано, замовлення ним послуг фотозйомки і відповідно подальшого розміщення цих фотографій в глобальній мережі «Інтернет».

Натомість, з огляду на докази, які містяться у матеріалах справи ці дії були вчинені іншою особою, яка і повинна нести за них відповідальність, а не позивачем. Поряд з цим, відповідачем не було належним чином враховано пояснень наданих засудженим стосовно його непричетності до порушення, яке йому інкримінується.

З огляду на наведене, відповідач у спірному рішенні всупереч вимогам кримінально-виконавчого законодавства не виконав свого обов`язку доведення наявності у діях чи бездіяльності ОСОБА_6 усіх ознак дисциплінарного проступку, зокрема винуватості позивача у його вчиненні.

За наведеного, рішення відповідача про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_8 не є детально вмотивованим, як того вимагає частина сьома статті 135 Кримінально-виконавчого кодексу України, і ухвалено без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Сам факт виявлення персоналом колонії зображень позивача на території установи виконання покарань, які розміщенні у соціальній мережі «Фейсбук», не ним, а іншою особою, або його позування для здійснення фотографування, на переконання суду, не є порушенням ОСОБА_6 обов`язків або заборон встановлених для засуджених законом. Відтак, суд погоджується з доводами представника позивача, що засудженим не вчинено жодних протиправних, винних діянь, що посягають на встановлений порядок у сфері виконання покарань, а це виключає застосування до нього заходу дисциплінарного впливу.

Отже, у відповідача були відсутні правові підстави для ухвалення спірної постанови про притягнення ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності і оголошення йому сурової догани, а тому це рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Водночас непереконливими є посилання відповідача у спірній постанові на порушення ОСОБА_6 . пункту 2 розділу XI Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, оскільки ця норма за своєю правовою природою є регулятивною дозвільною нормою, яка передбачає наявність у засуджених можливості замовити послуги установ та підприємств комунально-побутового обслуговування за місцем розташування установи виконання покарань, зокрема, їх фото- і відеозйомку. З огляду на наведене вказана норма права не зобов`язує засуджених вчиняти певні дії або утриматися від їх вчинення. Поряд з цим, у матеріалах справи немає відомостей, що позивач замовляв таку послугу, відтак була відсутня необхідність здійснення контролю адміністрацією установи за її проведенням.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем строків для притягнення його до дисциплінарної відповідальності суд зауважує таке.

Частиною 3 статті 134 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що стягнення може бути накладене лише на особу, яка вчинила проступок, і не пізніше десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилась перевірка, то з дня її закінчення, але не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

З аналізу змісту цієї норми, суд дійшов висновку, що перебіг зазначеного строку обліковується тільки щодо особи, яка вчинила дисциплінарне порушення.

Суд наголошує, що оскільки відповідачем не було належним чином доведено вчинення позивачем правопорушення, то й перебіг строку притягнення до дисциплінарної відповідальності до нього не застосовується. За наведеного, суд не надає правової оцінки доводам щодо порушення або не порушення строку відповідачем при ухваленні спірного рішення.

Інші доводи та аргументи, наведені сторонами, судом не оцінюються, позаяк не мають вирішального значення для правильного вирішення судового спору по суті.

За приписами частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, аргументи на які посилається відповідач суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи. Натомість позовні вимоги відповідають обставинам справи, ґрунтуються на вимогах закону та підтверджені належними й допустимими доказами, відтак підлягають задоволенню повністю.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 , виданий Ковельським МВ УМВС України у Волинській області, відбуває покарання у ДУ "Катеринівська виправна колонія (№46)", с.Катеринівка, Сарненський район, Рівненська область, 34541) до Державної установи "Катеринівська виправна колонія (№46)" (, с.Катеринівка, Сарненський район, Рівненська область, 34541) задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника Державної установи "Катеринівська виправна колонія (№46)" полковника внутрішньої служби ОСОБА_2 від 20.09.2019 про накладення на засудженого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 03 січня 2020 року.

Суддя Друзенко Н.В.