Справа № 280/5885/19
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
08 січня 2020 року Справа № 280/5885/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., за участю секретаря судового засідання Серебрянникової О.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження

за позовом ОСОБА_1 (фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , код ДРФО НОМЕР_1 )

до Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошовї компенсації,-

ВСТАНОВИВ:
28 листопада 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) до Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України (далі по тексту відповідач), в якому позивач з урахуванням збільшених позовних вимог просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу, у звязку із звільненням з військової служби грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 20937,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після звільнення з військової служби на час прийняття наказу про виключення зі списків особового складу та по теперішній час відповідачем протиправно не було нараховано та не виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. Посилаючись на бездіяльність відповідача, просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 02.12.2019 відкрито провадження по справі №280/5885/19 за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 26.12.2019 о 16 год. 30 хв. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

17.12.2019 від представника відповідача через канцелярію суду (вх. №53413) подано відзив на позовну заяву. Зокрема, зазначено, що при звільненні з військової служби позивачу враховуючи довідку розрахунок 27/1 про виплату грошової компенсації замість належних предметів форменого обмундирування, яка склала з податком 18% - 20 937 грн 94 коп. та без податку 17 681 грн 02 коп. та довідки на утримання вартості речового майна на суму 7 897 грн 36 коп. (17 681грн 02 коп. - 7 897 грн 36 коп. = 9 783 грн 66 коп.) сума до виплати складає 9 783 грн 66 коп. На даний момент у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України, кошти для виплати компенсацій військовослужбовцям за не отримане речове майно відсутні. З наведених підстав просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою суду від 17.12.2019 у задоволенні клопотання представника відповідача щодо проведення судового засідання по справі №280/5885/19 з викликом (повідомленням) сторін - відмовлено.

26.12.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження, фіксація судового засідання за допомогою технічного засобу, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

В період з 24.06.1995 по 22.03.2019 ОСОБА_1 проходив військову службу у внутрішній військах МВС України та Національній Гвардії України.

Наказом командувача Національної гвардії України від 25.01.2019 №11 о/с позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 22.03.2019 №56 (по стройовій частині) позивача виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та усіх видів забезпечення з 22.03.2019 та направлено для зарахування на військовий облік до Комунарського районного військового комісаріату м. Запоріжжя. Останні посада перед звільненням - заступник командира частини НОМЕР_2 Національної гвардії України з тилу - начальник тилу, військове звання «майор».

16.10.2019 позивач звернувся до Відповідача з листом, у якому просив розрахувати та ви платити належну йому грошову компенсацію за неотримане речове манно.

Відповідач листом від 22.10.2019 №3/26/33-1155/В-5 повідомив позивача, що згідно довідки №8 від 22. 03.2019 про вартість речового майна, що належить до видачі, нараховано суму - 24325,63 грн з податком 18%, але згідно довідки-розрахунку №2 від 22.03.2019 про утримання вартості речового майна з позивача утримано - 7897,36 грн, таким чином позивач має право на отримання грошової компенсації вартості неотриманого речового майна в сумі - 16428,27 грн. У вказаній відповіді також повідомлено про те, що для прийняття рішення про виплату грошової компенсації військовою частиною НОМЕР_2 було направлено до Південного територіального управління Національної гвардії України лист за вих №3/26/27/3-3024 від 21.10.2019.

До теперішнього часу грошова компенсація вартості за неотримане речове майно з боку відповідача не нарахована та не виплачена позивачу.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовної вимоги про виплату грошової компенсації вартості речового майна, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з частиною першою статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі - Порядок №178).

Відповідно до пунктів 2-5 Порядку №178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Як зазначено у п. 242 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого 10.12.2008 Указом Президента України №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. (…) Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Крім того, відповідно до п.7 Порядку №178, виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.

Аналізуючи вищевказані правові норми, суд дійшов висновку про те, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, в тому числі у разі звільнення з військової служби. При цьому, на день звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу військової частини особа має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 №475 затверджено Інструкцію з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, згідно з з якою, особи, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Виходячи зі змісту вказаних норм, військовослужбовці, звільнені з військової служби, мають право отримати речове майно в натурі або грошову компенсацію за нього, у разі наявності такого права, за умови подання відповідного рапорту, яким висловлюється волевиявлення на отримання такої компенсації.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005), якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Як встановлено матеріалами адміністративної справи, Наказом командувача Національної гвардії України від 25.01.2019 №11 о/с позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 22.03.2019 №56 (по стройовій частині) позивача виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та усіх видів забезпечення з 22.03.2019 та направлено для зарахування на військовий облік до Комунарського районного військового комісаріату м. Запоріжжя. Остання посада перед звільненням - заступник командира частини НОМЕР_2 Національної гвардії України з тилу - начальник тилу, військове звання «майор».

16.10.2019 позивач звернувся до Відповідача з листом, у якому просив розрахувати та ви платити належну йому грошову компенсацію за неотримане речове манно.

Відповідач листом від 22.10.2019 №3/26/33-1155/В-5 повідомив позивача, що згідно довідки №8 від 22. 03.2019 про вартість речового майна, що належить до видачі, нараховано суму - 24325,63 грн. з податком 18%, але згідно довідки - розрахунку №2 від 22.03.2019 про утримання вартості речового майна з позивача утримано - 7897,36 грн, таким чином позивач має право на отримання грошової компенсації вартості неотриманого речового майна в сумі - 16428,27 грн. У вказаній відповіді також повідомлено про те, що для прийняття рішення про виплату грошової компенсації військовою частиною НОМЕР_2 було направлено до Південного територіального управління Національної гвардії України лист за вих №3/26/27/3-3024 від 21.10.2019.

Суд не погоджується з такої позицією відповідача та зазначає.

Як вбачається із змісту довідки №2 від 22.03.2019 на утримання вартості речового майна на суму 7897,36 грн, підставою для її складання є пункт 18 глави 1 розділу III Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період.

Натомість положеннями наведеного пункту 18 глави 1 розділу III Інструкції з організації речового, забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом, Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 №475, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 червня 2017 року за № 797/30665, передбачено наступне: У разі звільнення військовослужбовців за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, засудженням особи до позбавлення волі або обмеження волі за вироком суду, що набрав законної сили а також у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку,, вартість виданих їм предметів речового майна, які отримані під час проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України та строки експлуатації (носіння) яких не закінчилися, утримується з урахуванням строку перебування їх у носінні на підставі довідки-розрахунку на утримання вартості речового майна (додаток 6).

Грошова компенсація зазначеним військовослужбовцям нараховується пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання речового майна до дати підписання наказу про звільнення.

Суму, нараховану до утримання вартості речового майна з військовослужбовця, та суму нарахованої грошової компенсації вартості за неотримане речове майно військовослужбовцю за його письмовою згодою дозволяється погашати шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до чинного законодавства.

Виходячи із вищенаведених положень пункту 18 глави 1 розділу III Інструкції є очевидним, що, утримання вартості виданих військовослужбовцю предметів речового майна, які отримані під час проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України та строки експлуатації (носіння) яких не закінчилися, або проведення взаєморозрахунків може бути проведено виключно у разі звільнення такого військовослужбовця:

- за службовою невідповідністю,

- у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту,

- у зв`язку з засудженням до позбавлення волі або обмеження волі за вироком суду, що набрав законної сили;

- у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку.

Проте, як встановлено судом із витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 22.03.2019 №56 (по стройовій частині) зазначено наступне: «2. Виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення: майора ОСОБА_1 (А-003796), заступника командира військової частини з тилу - начальника тилу, звільненого відповідно до частини 5 пункту 2 підпункту «Б» ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом командувача Національної гвардії України від 25.01.2019 №11/ос в запас за станом здоров`я, з правом носіння військової форми одягу...».

За таких обставин, законних підстав для утримання з позивача вартості речового майна на суму 7897,36 грн на підставі довідки №2 від 22.03.2019 не вбачається, як не вбачається і підстав для проведення зазначених відповідачем у відзиві взаєморозрахунків.

Крім того, відповідач у відзиві стверджує, що виплату спірної грошової компенсації слід здійснювати згідно довідки №27/1 виходячи із суми 17681,02 грн, але не із суми 20937,94 грн, тобто з відрахуванням з позивача податку на доходи фізичних осіб (18%), оскільки мені, начебто, вже компенсували податок з доходів фізичних осіб.

Однак відповідачем не додано будь- яких доказів факту виплати позивачу компенсації згаданого податку із суми грошової компенсації за неотримане речове майно.

Вимогами пункту 168.5 етапі 168 Податкового кодексу України передбачено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, у , зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає саме сума 20937,94 грн, оскільки на відповідача як на податкового агента покладено обов`язок спрямування утриманого з грошової компенсації за невидане і речове майно податку виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів.

Суд не бере до уваги посилання відповідача про відсутність коштів на такі виплати та зазначає наступне.

Розрахунок - потребу коштів у розмірі 16428,27 грн військовою частиною НОМЕР_2 було направлено до вищого командування 21.10.2019, тобто після надходження 18.10.2019 заяви позивача, що підтверджується змістом самого відзиву та копією доданої до відзиву телеграми №3024 від 21,10.2019.

З огляду на зазначене випливає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а тому позивач має право на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, розрахунок якої повинен здійснити відповідач.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 по справі № 802/2236/17-а.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що позовні підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні. Доказів понесення позивачем інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246 та 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , код ДРФО НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошовї компенсації - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо невиплати ОСОБА_1 (фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , код ДРФО НОМЕР_1 ), у зв`язку із звільненням з військової служби грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , код ДРФО НОМЕР_1 ) грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 20937 (двадцять тисяч дев`ятсот тридцять сім) грн 94 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду в повному обсязі складено та підписане суддею 08.01.2020.

Суддя Р.В. Сацький