Справа № 360/4847/19
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

14 січня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4847/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Дасюка Віктора Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 11 листопада 2019 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства оборони України (далі відповідач, Міноборони) з такими вимогами:

1) визнати протиправними рішення відповідача, оформлене пунктом 26 протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 14.06.2019 № 78;

2) скасувати пункт 26 протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 14.06.2019 № 78;

3) зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, та прийняти рішення відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 25.12.2013 № 975, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан. З 11.07.2013 під час первинного огляду МСЕК позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності. З 01.07.2017 після переогляду позивачу встановлено інвалідність II групи внаслідок травми, отриманої при виконанні обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії. У травні 2019 року позивач звернувся до Луганського обласного військкомату із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності II групи, яке пов`язане з виконання військової служби в Демократичній Республіці Афганістан, відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Луганський обласний військкомат передав заяву та документи позивача до Міністерства оборони України.

У відповідь на адвокатський запит Міністерство оборони України направило на адресу представника позивача лист від 23.10.2019 № 0290/352(з)/294 разом з копією витягу пункту 26 з протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 14.06.2019 № 78.

Представник позивача зазначив, що відповідачем у пункті 26 протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 14.06.2019 № 78 визначено, що інвалідність встановлена позивачу більше ніж через 3 місяці після звільнення зі служби, тому відповідач прийняв рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги.

Представник позивача вважає, що оскільки первинно інвалідність позивачу встановлена з 11.07.2013, в період, коли законодавством не передбачалось обмеження тримісячним строком настання інвалідності від дати звільнення зі служби для виплати одноразової грошової допомоги, відтак, відмова у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановленням II групи інвалідності є неправомірною.

Тому, на думку представника позивача, рішення відповідача, яке не передбачено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є протиправним.

Ухвалою від 14 листопада 2019 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків (арк. спр. 47).

Ухвалою від 25 листопада 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 1-3).

Від відповідача 16 грудня 2019 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 60-64).

Відповідно до абзац 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі - Порядок № 975) (в редакції чинній на день визначення позивачу III групи інвалідності) встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (абзац 3 пункту 3 Порядку № 975).

Оскільки з поданих позивачем для призначення одноразової грошової допомоги документів слідує, що II група інвалідності позивачу визначена з 01.06.2017, представник відповідача вважає, що при вирішенні питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги необхідно керуватися законодавством, що діяло на цей день, а саме Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком № 975 в редакції станом на 01.06.2017.

У свою чергу, відповідно до пп. 6 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній станом на 01.06.2017 - день визначення позивачу інвалідності II групи), одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Таким чином, з 01.06.2017 чинним законодавством не передбачена виплата грошової допомоги у разі встановлення інвалідності після спливу тримісячного строку після звільнення зі служби, а тому позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги.

Також, представник відповідача зауважує, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Оскільки з моменту первинного визначення позивачу з 11.07.2013 ІІІ групи інвалідності минуло більше 2 років, виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку з підвищенням групи інвалідності позивачу під час повторного огляду з 25.06.2016 до ІІ групи не здійснюється.

З вищевикладених підстав представник відповідача вважає, що у позивача відсутнє право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Крім того, у відзиві на позовну заяву представником відповідача заявлено клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та про залучення до участі у справі ІНФОРМАЦІЯ_1 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, у задоволенні яких відмовлено ухвалою від 17 грудня 2019 року (арк. спр. 99-101).

Представником позивача 26 грудня 2019 року подано відповідь на відзив (арк. спр. 105-107).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , у період з 14 листопада 1980 року по 27 жовтня 1982 року проходив строкову військову службу та брав участь у бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан у складі діючої армії, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорта громадянина України (арк. спр. 51), картки платника податків (арк. спр. 52), довідки Рубіжансько-Кремінського об`єднаного військового комісаріату Луганської області від 16 липня 2013 року № 154 (арк. спр. 50).

Згідно з архівною довідкою Архіву військово-медичних документів від 04 березня 2010 року № 6/3/0-252 (арк. спр. 17) та витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв від 18 листопада 2010 року № 1135 (арк. спр. 14) ОСОБА_1 16.01.1982 під час бойових дій отримав ЗЧМТ (контузія головного мозку) середнього ступеня тяжкості, осколкове поранення голови, 12.05.1982 захворів, ЗЧМТ-контузія головного мозку, поранення і захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Позивачу з 11 липня 2013 року встановлено ІІІ групу інвалідності, причина: контузія головного мозку, поранення та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджено довідкою до акта огляду МСЕК від 11 липня 2013 року серії 10 ААВ № 406156 (арк. спр. 9); з 26 травня 2016 року встановлено ІІ групу інвалідності, причина: контузія головного мозку, поранення та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджено довідками до акта огляду МСЕК від 07 червня 2016 року серії 12 ААА № 441187 (арк. спр. 11), від 27 червня 2017 року серії 12 ААА № 509356 (арк. спр. 12), від 25 червня 2019 року серії 12 ААБ № 142239 (арк. спр. 13), посвідченням від 25 червня 2019 року серії НОМЕР_2 (арк. спр. 8).

Позивач звернувся до Рубіжансько-Кремінського об`єднаного військового комісаріату Луганської області із заявою від 17 квітня 2019 року про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, до якої додав копії: паспорту, військового квитка, картки платника податків, довідки про встановлення інвалідності від 11 липня 2013 року серії 10 ААВ № 406156, витягу з протоколу засідання ЦВЛК, архівної довідки військово-медичних документів, судово-медичної експертизи, довідки до акта огляду МСЕК від 27 червня 2017 року серії 12 ААА № 509356, посвідчення інваліда ІІ групи, які разом з довідками про проходження військової служби від 16 квітня 2019 року № 136 та участь в бойових діях від 16 квітня 2019 року № 137 направлені до ІНФОРМАЦІЯ_1 на розгляд для подальшої реалізації щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності згідно з Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (арк. спр. 66, 67-68).

Вказані документи разом з висновком ІНФОРМАЦІЯ_1 , що ОСОБА_1 не має права на отримання зазначеної грошової допомоги, передані до Департаменту фінансів Міністерства оборони України (арк. спр. 63).

Згідно з пунктом 26 витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 14 червня 2019 року № 78 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, з тієї підстави, що заявнику інвалідність встановлена понад 3-місячний термін після звільнення зі служби (арк. спр. 70).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 41 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною 9 статті 16-3 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ), в редакції, чинній на час звернення позивача за призначенням одноразової грошової допомоги станом на 17 квітня 2019 року, визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок № 975).

При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що моментом виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата первинного встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, тобто, станом на 11 липня 2013 року, а саме Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції Закону України від 03.11.2006 № 328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб», яка діяла з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року.

Правову позицію, що застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення інвалідності, висловлено Верховним Судом у постанові від 26 червня 2018 року у справі № 750/5074/17, від 17 липня 2019 року у справі № 806/5360/15, від 14 листопада 2019 року у справі № 806/219/18.

Важливою умовою для правильного тлумачення норм статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній з 01.01.2007 по 01.01.2014 , є розуміння видів військової служби, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції до 01.01.2014) існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

Відповідно до частини шостої статті 16 Закону № 2011-ХІІ, в редакції, чинній на час первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності - 11 липня 2013 року, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

Оскільки позивачу встановлена інвалідність ІІІ групи внаслідок контузії головного мозку, поранення та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби під час проходження строкової служби, суд вважає, що в контексті спірних правовідносин саме частина шоста статті 16 Закону № 2011-ХІІ є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:

особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;

визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;

відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Верховний Суд у постанові від 26 червня 2018 року у справі № 750/5074/17 сформулював правовий висновок, що частиною шостою статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону № 2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 820/1835/18, від 31 січня 2019 року у справі № 678/370/17, від 12.02.2019 у справі № 816/1458/18, від 17 липня 2019 року у справі № 806/5360/15, від 14 листопада 2019 року у справі № 806/219/18.

Таким чином, оскільки позивачу вперше встановлено інвалідність більш ніж через 20 років після звільнення зі строкової військової служби, суд вважає, що у ОСОБА_1 відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону № 2011-ХІІ.

Як зазначалось, Міністерство оборони України відмовило позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги з підстави відсутності у позивача права на отримання вказаної допомоги через встановлення заявнику інвалідності понад тримісячний термін після звільнення зі строкової військової служби, тобто, із дотриманням висловлених Верховним Судом правових висновків у спірних правовідносинах.

Отже, судом встановлено, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, тому підстави для визнання протиправним та скасування такого рішення у суду відсутні.

Твердження представника позивача про відсутність у відповідача підстав для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу, передбачених статтею 16-4 Закону № 2011-ХІІ, суд відхиляє як безпідставні, оскільки з урахуванням вищевказаної правової позиції Верховного Суду представник позивача помилково застосовує до спірних правовідносин законодавство, чинне на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, а не законодавство, чинне на момент первинного встановлення інвалідності.

Що стосується посилань представника позивача на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 15 квітня 2019 року у справі № 753/20482/17, від 20 травня 2019 року у справі № 752/19447/15-а, від 13 червня 2019 року у справі № 820/275/18, від 12 липня 2019 року у справі № 440/3564/18, від 17 липня 2019 року № 760/12226/16-а, суд зазначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, постановлених у часі пізніше, ніж ті, на які послався представник позивача.

Твердженням представника позивача, що обов`язок встановлення причин та обставин отримання поранення колишніх військовослужбовців покладений на обласні військкомати та Міністерство оборони України, суд не надає правової оцінки, оскільки вони виходять за межі спору, що виник між сторонами. Так, як вже вищевказано, єдиною підставою для відмови у виплаті одноразової допомоги є відсутність у позивача права на таку допомогу через встановлення позивачу інвалідності пізніше ніж через 3 місяці звільнення із строкової військової служби.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на обставини справи, а також те, що рішення про відмову у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, оформлене пунктом 26 протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 14.06.2019 № 78, прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні.

Суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки позивач відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову адвоката Дасюка Віктора Володимировича в інтересах ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (місце знаходження: 03168, місто Київ-168, проспект Повітрофлотський, будинок 6, код за ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова