Справа № 320/5466/19
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 року місто Київ № 320/5466/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у поверненні позивачу сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 9513, 63 грн.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повернути позивачу сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 9513, 63 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14.02.2017 вперше придбав нерухоме майно (житло) і цей факт підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. При цьому, при укладанні договору купівлі-продажу ОСОБА_1 було помилково сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 9513, 63 грн.

Звернувшись до відповідача з письмовою заявою від 24.04.2019 з проханням повернути безпідставно сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, листом від 20.05.2019 № 105406/05 відповідач відмовив позивачеві у поверненні сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 9513, 63 грн. з тих підставі, що органи Пенсійного фонду України не володіють інформацією відносно прав власності на нерухоме майно, у тому числі щодо придбаного вперше.

Ухвалою суду від 28.10.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Учасникам справи у встановлений судом строк було запропоновано вчинити певні процесуальні дії.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просив відмовити. Стверджує, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання позивачем нерухомості вперше, а також за відсутності у відповідача відповідного доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дії відповідача в цій частині були правомірними, що виключає можливість задоволення цього позову.

У відповіді на відзив позивач заперечував щодо зазначених відповідачем у відзиві обставин, просив суд позов задовольнити.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

14 лютого 2017 року між ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (далі по тексту - квартира). Покупцем сплачено вартість квартири за ціною та на умовах, встановлених цим договором. Як передбачено положеннями пунктів 2.1 та 2.2. договору, вартість майна складає 951362, 50 грн. без ПДВ (а.с. 12-15).

Договір зареєстровано в державному реєстрі за № 229 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, датою формування від 23.04.2019 № 164763528, позивачем придбано у власність квартиру АДРЕСА_1 , про що вчинено запис про право власності від 14.02.2017 № 19002889 (а.с. 24).

Згідно з наявною у справі копією квитанції від 14.02.2017 № 633, останнім з операції придбання нерухомого майна сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1% в сумі 9513, 63 грн. (а.с. 16).

Як вказує позивач, вищезазначене нерухоме майно до 14.02.2017 придбавалось ним вперше, про що свідчать інформаційні довідки датою формування від 23.04.2019 № 164763528 (а.с. 24-25) та від 24.04.2019 № 164785056 (а.с. 26-27), згідно з якими за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у вказаних реєстрах за позивачем обліковується єдиний об`єкт нерухомого майна - квартира за вказаною адресою.

25 квітня 2019 року позивач засобами поштового зв`язку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з письмовою заявою від 24.04.2019 з проханням повернути сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 9513, 63 грн. (а.с. 17-19).

Листом від 20.05.2019 № 105406/05 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило позивача про відсутність законних підстав для повернення зазначених коштів та запропонувало звернутися позивачеві до суду з метою встановлення правових підстав щодо повернення коштів збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 9513, 63 грн.

Не погоджуючись із спірною відмовою відповідача, позивач оскаржив її до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходив з такого.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування врегульовано положеннями Закону України від 26.06.1997 № 400/97-ВР «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 400/97-ВР).

Згідно з пунктом 9 статті 1 Закону № 400/97-ВР, платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є: підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком, зокрема, громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Пунктом 8 статті 2 Закону № 400/97-ВР передбачено, що об`єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1, статті 2 цього Закону, є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом № 400/97-ВР врегульовано Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740 (далі - Порядок № 1740).

Згідно з пунктом 15-1 Порядку № 1740, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком, зокрема, громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Як вбачається з наявних у справі копій нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 14.02.2017, зареєстрованого в реєстрі за № 229, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності датою формування від 23.04.2019 № 164763528, позивачем придбано у власність квартиру, про що вчинено запис про право власності від 14.02.2017 за № 19002889.

Пунктом 15-3 Порядку № 1740 передбачено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Таким чином, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування в обов`язковому порядку сплачується фізичними особами - покупцями нерухомого майна; проте, особи, які придбали житло вперше, звільняються від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Факт сплати позивачем збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 9513, 63 грн. (1% від операції купівлі-продажу нерухомого майна) не заперечується сторонами і підтверджується квитанцією від 14.02.2017 № 633, копія якої наявна у справі (а.с. 16).

Згідно з наявною у справі інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна датою формування від 23.04.2019 № 164763528, окрім вищевказаної квартири, станом на 14.02.2017 відсутні інші відомості про придбання позивачем житла, що дає суду підстави для висновку про придбання цієї квартири вперше.

Натомість, відповідач не надав заперечень і доказів, які б спростували вказані твердження позивача і надані ним докази.

Слід зазначити, що станом на час виникнення спірних правовідносин та на час вирішення цієї справи судом, відсутній механізм перевірки інформації щодо повторності придбання об`єктів нерухомості.

Проте, за висновком суду, відсутність цього механізму не є підставою для позбавлення позивача встановлених пільг по сплаті збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Беручи до уваги твердження позивача, які підтверджені належними доказами і не були спростовані відповідачем, суд дійшов висновку, що позивач вперше придбав житло, тому на підставі пункту 9 статті 1 Закону № 400/97-ВР і пункту 15-1 Порядку № 1740 ОСОБА_1 був звільнений від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону № 400/97-ВР, платники збору, визначені пунктами 5-7, 9 і 10 статті 1 цього Закону, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування сплачують на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до загального фонду державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет України.

Згідно з додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 № 106 «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету», контроль за справлянням (стягненням) до бюджету надходжень, що обліковуються за кодом доходів бюджету 24140500 «Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна» покладений на Пенсійний фонд України.

Пунктом 3 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 (далі - Порядок № 787), повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України, Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Тобто відповідним органом, що контролює справляння відповідних надходжень до бюджету у сфері обов`язкового пенсійного страхування в даному випадку є ГУ ПФУ в місті Києві, а тому саме воно повинно подати відповідне подання до казначейської служби про повернення коштів, у разі наявності підстав для прийняття останнього.

Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Положеннями пункту 10 Порядку № 787 передбачено, що заява та подання або ухвала суду подається до відповідного органу Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету. Органи Казначейства приймають подання від органів, які контролюють справляння надходжень бюджету або які здійснюють облік заборгованості в розрізі позичальників, у строки, визначені нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів. У разі відсутності такого нормативно-правового акта платник подає до відповідного органу Казначейства заяву та подання, дати складання яких не перевищують 30 календарних днів.

Отже, повернення помилково або надміру сплаченого до бюджету збору на обов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється з відповідного рахунку за надходженням відповідно до частини третьої статті 3 Закону № 400/97-ВР за поданням відповідного територіального органу Пенсійного фонду України, що контролює надходження цього збору до бюджету.

Водночас враховуючи, що позивач був звільнений від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування при придбанні житла вперше, але фактично сплатив цей збір, суд, зазначає, що така сплата здійснена ним помилково, а тому сплачені кошти підлягали поверненню позивачу за поданням відповідача.

За цих обставин суд вважає відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві у задоволенні заяви позивача, викладену у листі від 20.05.2019 № 105406/05, за наявності законних підстав для підготовки відповідного подання, протиправною і такою, що порушує майнове право позивача на отримання помилково сплачених коштів.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись не на користь особи, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

За таких обставин, в розумінні вимог Закону № 400/97-ВР суд вважає, що вимоги позивача в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повернути позивачеві сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 9513, 63 грн. є необґрунтованими.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Натомість, для ефективного захисту порушених прав та законних інтересів позивача у зв`язку із протиправними діями відповідача щодо відмови сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві подання про повернення позивачеві сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 9513, 63 грн., суд вважає за необхідне на підставі частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві подання про повернення ОСОБА_1 сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 9513, 63 грн.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Оскільки саме Держава не виконала свій обов`язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на Державу.

Таким чином, посилання у відзиві на неможливість перевірки інформації щодо придбання квартири конкретною особою вперше, як на підставу для відмови позивачу в поверненні помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, є необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.01.2018 (справа № 819/1498/17), 31.01.2018 (справа № 819/1667/17), 20.03.2018 (справа № 819/1249/17) та 10.09.2018 (справа № 819/1012/17).

З метою поновлення порушеного права позивача на повернення йому помилково сплачених коштів, та враховуючи, що позивачем з урахуванням Порядку № 787 було подано до відповідача відповідну заяву, суд вважає, що ефективним захистом порушених прав та законних інтересів позивача буде зобов`язання відповідача сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві подання про повернення ОСОБА_1 сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 9513, 63 грн.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що відображено у постанові від 28.08.2018 по справі № 802/2236/17-а.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи із системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов підлягає частковому задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані положеннями статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та у відповідності до вимог статті 143 Кодексу вирішується у рішенні суду.

Позивачем під час звернення до суду було сплачено судовий збір у розмірі 768, 40 грн. відповідно до квитанції № 13 від 08.10.2019. Оскільки у спірних правовідносинах права позивача були порушені внаслідок протиправних дій Головного управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві, що виразились у не сформуванні та неподанні до органу Державної казначейської служби відповідного подання про повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна вперше, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню у повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) щодо сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Терещенківська, 11-А) подання про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 9513 (дев`ять тисяч п`ятсот тринадцять) грн. 63 коп.

Зобов`язати Головне управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві подання про повернення ОСОБА_1 сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 9513 (дев`ять тисяч п`ятсот тринадцять) грн. 63 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення повного рішення суду 09.01.2020

Суддя Панченко Н.Д.