Справа № 120/1856/19-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 січня 2020 р. Справа № 120/1856/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Шаповалової Т.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Драло В.О.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Чайки А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу(недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області, у якому просила суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9262-17 від 17.12.2018 року в сумі 13 707,54 грн.; стягнути на її користь витрати зі сплати судового збору у сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що 24.04.2017 року її зареєстровано як фізичну особу-підприємця, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

16.01.2019 року позивач поштою отримала вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-9262-17 від 17.12.2018 року у сумі 13 707,54 грн.

19.01.2019 року позивач оскаржила вказану вимогу до Державної фіскальної служби України, але ні рішення, ані будь-якої іншої відповіді на її скаргу вона не отримала.

Вважаючи дану вимогу протиправною, позивач звернулася до суду із адміністративним позовом.

12.06.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 08.07.2019 року, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 08.07.2019 року клопотання представника відповідача задоволено. Витребувано у Державної фіскальної служби України інформацію щодо результатів розгляду скарги ОСОБА_2 на вимогу Головного управління України Державної фіскальної служби у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-9262-17 від 17.12.2018 року у сумі 13 707 грн. (тринадцять тисяч сімсот сім гривень) 54 коп., яка 23.01.2019 року отримана Державною фіскальною службою України та докази направлення результатів розгляду цієї скарги позивачу.

09.07.2019 року представником відповідача подано відзив на адміністративний позов. У відзиві зазначено, що ОСОБА_1 згідно даних АIC «Податковий блок» зареєстрована 01.03.1995 року Виконавчим комітетом Вінницької міської ради номер державної реєстрації 0058203, організаційно-правова форма - 910-підприємець - фізична особа, взята на облік в Головне управління ДФС у Вінницькій області, Вінницьке управління, Вінницька ДПІ (м. Вінниця) за № від 03.03.1995 року та перебуває на обліку як платник єдиного внеску з ознакою фізична особа - пенсіонер.

Відповідно до Єдиного реєстру адвокатів України, ведення якого забезпечується Радою адвокатів України, позивач є адвокатом, який проводить адвокатську діяльність індивідуально. 03.03.1995 року було встановлено ознаку незалежної професійної діяльності - адвокат.

Отже, ОСОБА_1 згідно реєстраційних даних ITC «Податковий блок» має дві ознаки: ОПФ - « 910» - підприємець-фізична особа та ознака незалежної професійної діяльності - адвокат.

Також відповідачем вказано, що відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ОСОБА_1 звільняєтеся від сплати єдиного внеску, як фізична особа-підприємець, однак згідно п.2 ч. 1 ст. 7 цього ж Закону, позивач зобов`язана нараховувати і сплачувати єдиний внесок, як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Як по особі, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокат) нараховано єдиний внесок: за 2017 рік - 6336,00 грн., термін сплати 02.05.2018 року, за 1 квартал 2018 року - 2457,18 грн., термін сплати 19.04.2018 року, за 2 квартал 2018 року - 2457,18 грн., термін сплати 19.07.2018 року, за 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн., термін сплати 19.10.2018 року, за 4 квартал 2018 року - 2457,18 грн., термін сплати 21.01.2019 року.

Заборгованість позивача по єдиному соціальному внеску складає 13 707, 54 грн., що слугувало підставою для винесення оскаржуваної вимоги.

Отже, представник відповідача вважає, вимогу про сплату боргу (недоїмки) правомірною, а тому вона не підлягає скасуванню.

17.07.2019 року позивач подала відповідь на відзив, у якому зазначає, що вона здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець і водночас має право на зайняття адвокатською діяльністю, яку податковим законодавством віднесено до категорії незалежної професійної діяльності. Перебуває на податковому обліку в Вінницькій ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області як фізична особа-підприємець з ознаками незалежної професійної діяльності.

Вказує, що здійснюючи підприємницьку діяльність за кодом КВЕД 69.10 - діяльність у сфері права та адвокатську діяльність займається одним і тим же видом підприємницької діяльності і у неї не виникає обов`язку подання звітності як особи, що провадить незалежну професійну діяльність, адже у такому випадку буде мати місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, і, відповідно, подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства.

Законодавцем розмежовано фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, при цьому порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності зазначеним Законом не передбачено.

З 17.03.2017 року вона отримує пенсію по інвалідності, а тому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особа, яка є особою з інвалідністю, та отримує відповідно до Закону пенсію, як фізична особа-підприємець звільнена від сплати єдиного соціального внеску (далі - ЄСВ).

Таким чином, позивач вважає, що контролюючим органом безпідставно, пред`явлено їй вимогу за № Ф-9262-17 від 17.12.2018 року по сплаті ЄСВ, як для платника, який провадить незалежну професійну діяльність.

Ухвалою суду від 24.07.2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - зупинено до набрання чинності рішення Верховного Суду у зразковій справі № 520/3939/19 (№ Пз/9901/10/19).

Ухвалою суду від 17.12.2019 року провадження у цій справі поновлено та призначено розгляд справи в судове засідання на 08.01.2020 року.

08.01.2020 року в судовому засіданні судом усною ухвалою із внесенням до протоколу судового засідання замінено відповідача Головне управління ДФС у Вінницькій області на його правонаступника Головне управління ДПС у Вінницькій області.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила адміністративний позов задовольнити, надавши пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні адміністративного позову, з підстав вказаних у відзиві на адміністративний позов.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та оцінивши інші докази, судом встановлено наступне.

03.03.1995 року на підставі рішення Вінницької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури позивач отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 250, копія якого міститься в матеріалах справи.

За даними АІC «Податковий блок» позивач зареєстрована 01.03.1995 року Виконавчим комітетом Вінницької міської ради номер державної реєстрації 0058203. Взята на облік в Головне управління ДФС у Вінницькій області, Вінницьке управління, Вінницька ДПІ (м. Вінниця) за № 03.03.1995 року.

Згідно витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, 24.04.2017 року ОСОБА_1 зареєстровано як фізичну особу-підприємця та 25.04.2017 взято на облік до Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області як платника податків та як платника єдиного внеску. Основним видом економічної діяльності як фізичної особи - підприємця є діяльність у сфері права за КВЕД 69.10.

Згідно реєстраційних даних ITC «Податковий блок» ОСОБА_1 має 2 ознаки: ОПФ - « 910» - підприємець-фізична особа та ознака незалежної професійної діяльності - адвокат.

Станом на 09.02.2018 року за даними інтегрованої картки платника (далі - ІКП) по коду бюджетної класифікації 71040000 по позивачу були автоматично розраховані нарахування єдиного внеску, а саме:

за 2017 рік - 6336,00 грн., термін сплати 02.05.2018 року, за 1 квартал 2018 року - 2457,18 грн., термін сплати 19.04.2018 року, за 2 квартал 2018 року - 2457,18 грн., термін сплати 19.07.2018 року, за 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн., термін сплати 19.10.2018 року, за 4 квартал 2018 року - 2457,18 грн., термін сплати 21.01.2019 року.

Загальна сума нарахувань з єдиного внеску станом на 31.12.2018 року склала 13 707,54 грн.

У судовому засіданні з`ясовано, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи та отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 30.05.2017 року.

Листом Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці № 773/11-32-1/07 від 13.02.2018 року позивача повідомлено, що в період з 19.10.2000 року по 30.09.2013 року вона перебувала на обліку в управлінні як фізична - особа підприємець на загальних підставах (код категорії 211).

17.12.2018 року Головним управлінням ДФС у Вінницькій області було сформовано вимогу № Ф-9262-17 про сплату боргу (недоїмки), якою позивача повідомлено, що станом на 30.11.2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 13 707,54 грн., яку відповідач вимагає сплатити за реквізитами, зазначеними у вимозі.

Оскаржувану вимогу позивач отримала 16.01.2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення.

19.01.2019 року позивач оскаржила вказану вимогу № Ф-9262-17 від 17.12.2018 року до Державної фіскальної служби України, яку направила поштою.

23.01.2019 року Державна фіскальна служба України отримала скаргу ОСОБА_1 на вимогу № Ф-9262-17 від 17.12.2018 року.

На ухвалу суду Державної податковою службою України надано інформацію та докази, відповідно до яких 22.02.2019 року Державною фіскальною службою України прийнято рішення № 8867/16/99-99-1105-02-15, яким скаргу фізичної особи - підприємця, адвоката ОСОБА_1 від 19.01.2019 року № б/н залишено без задоволення, а вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області № Ф-9262-17 від 17.12.2018 року - без змін.

22.02.2019 року Державна фіскальна служба України направила поштою ОСОБА_1 відповідь на її скаргу, яка не була їй вручена та повернута назад відправнику. Причиною повернення вказано закінчення терміну зберігання, що підтверджується поштовим конвертом та довідкою Укрпошти.

Позивач не погоджується із нарахуванням їй зобов`язань зі сплати ЄСВ, вважає вказану вимогу протиправною, а тому звернулася до суду.

При зверненні до суду підставами вимог позивач вказала, що згідно з ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» скаргу на вимогу № Ф-9262-17 від 17.12.2018 року подану до Державної фіскальної служби України вона вважає задоволеною, оскільки вмотивованого рішення про розгляд її скарги так і не отримала, а також, те що вона є особою з інвалідністю та відповідно до ст. 26 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не повинна сплачувати єдиний внесок та може бути платником єдиного внеску виключно за умови її добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, але волевиявлення на добровільну участь у системі вона не висловлювала.

Разом з тим, після звернення до суду та отримання відзиву по справі, позивач дізналася, що єдиний внесок нараховано у зв`язку із встановленням податковим органом їй ознаки здійснення незалежної професійної діяльності.

Що стосується розгляду скарги на вимогу ДПС України, то суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Оскільки ДПС України надано рішення прийняте за результатами розгляду скарги позивача, а також докази його вчасного направлення позивачу, то суд приходить до висновку, що з підстав не направлення відповідного рішення платнику позов не може бути задоволений.

Разом з тим, надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, що виникли, суд зважає на те, що адміністративна справа №120/1856/19-а є типовою справою, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 520/3939/19.

При ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак, судом в ході розгляду цієї адміністративної справи враховуються правові висновки Верховного Суду, що викладені ним в ухваленому 02 вересня 2019 року рішенні за результатами розгляду зразкової справи №520/3939/19-а.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні.

Частиною 1 статті 7 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначені особи, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а частиною 2 цієї статті встановлено, що перелік, доповнення та уточнення кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а також конкретних видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, до яких належать особи, визначаються законами України за видами.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, регуює Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон).

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина 2 статті 2 Закону).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини 1 статті 1 Закону).

Відповідно до положень пунктів 4, 5 частини 1 статті 4 Закону платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що Закон не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини 1 статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини 1 статті 4 цього Закону здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (частина 2 статті 5 Закону).

Відповідно до статей 5, 16, 19 Закону розроблено Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що затверджений наказом Міністерства фінансів України №1162 від 24 листопада 2014 року (надалі - Порядок №1162).

Цим Порядком визначаються питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах Державної фіскальної служби України, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття/зняття з обліку платників єдиного внеску (пункт 2 розділу І Порядку №1162).

Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах, зокрема, 4, 5 частини 1 статті 4 Закону (пункт 3 розділу І Порядку №1162).

Дані про взяття на облік платників єдиного внеску в порядку інформаційної взаємодії передаються державному реєстратору в день взяття їх на облік за місцезнаходженням чи місцем проживання із зазначенням: дати взяття на облік, найменування та коду за ЄДРПОУ контролюючого органу, в якому такого платника взято на облік, реєстраційного номера платника єдиного внеску (пункт 3 розділу ІІ Порядку №1162).

В ході судового розгляду суд встановив, що позивач як фізична особа-підприємець перебуває на обліку контролюючого органу як платник єдиного внеску, що не заперечується сторонами.

Розділом ІІІ Порядку №1162 встановлено порядок взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою №1-ЄСВ згідно з додатком 1, заяви про взяття на облік платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою № 12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 1 розділу ІІІ Порядку №1162).

Платники єдиного внеску, зазначені в пункті 5 частини 1 статті 4 Закону, подають заяву за формою № 1-ЄСВ (додаток 1) протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності (пункт 2 розділу ІІІ Порядку №1162).

Платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", контролюючим органом наступного робочого дня з дня взяття на облік безоплатно надсилається (вручається) повідомлення про взяття їх на облік за формою №2-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 3 розділу ІІІ Порядку №1162).

Аналіз положень цього Порядку свідчить про те, що взяття контролюючим органом на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється виключно за заявою такої особи за формою №1-ЄСВ. Взяття на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, контролюючим органом за власною ініціативою шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» Порядок №1162 не передбачає.

Суд встановив, що позивач після реєстрації фізичною особою-підприємцем в 2017 році відповідної заяви до контролюючого органу не подавала. Натомість, відповідач самостійно встановив позивачу як фізичній особі-підприємцю ознаку незалежної професійної діяльності, що не узгоджується з нормами Порядку № 1162, якими визначена процедура взяття на облік платників єдиного внеску.

Що стосується доводів відповідача про встановлення такої ознаки ОСОБА_1 в 1995 році, то такі не підтверджені відповідачем жодними поясненнями та доказами щодо процедури та підстав встановлення такої ознаки в 1995 році.

Що стосується внесення відомостей про платника єдиного внеску до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то слід врахувати наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

Державний реєстр створюється для забезпечення, зокрема, ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації (частина 1 статті 16 Закону).

Державний реєстр складається з реєстру страхувальників і реєстру застрахованих осіб (частина 2 статті 16 Закону).

Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац 2 частини 3 статті 16 Закону).

Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац 3 частини 1 статті 20 Закону).

Відомості про фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами (абзац 3 частини 2 статті 20 Закону).

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1 затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (надалі - Положення №10-1), яке відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.

З метою забезпечення обробки інформації в Реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки (пункт 1 розділу ІІІ Положення №10-1).

Облікова картка відкривається у разі, зокрема, надходження у складі звітності відомостей про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; в інших випадках, передбачених Законом (пункт 2 розділу ІІІ Положення №10-1).

До облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Дослідивши форму витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (додаток 8 до Положення №10-1, пункт 6 розділу V), слід зазначити, що до відомостей, які містить цей витяг, віднесено й відомості щодо статусу застрахованої особи, серед типів якого нормотворець визначає фізичну особу-підприємця і самозайняту особу, під якою мається на увазі особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, що обумовлює висновок про те, що такого статусу застрахованої особи, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, Положення №10-1 не визначає.

Відтак, аналіз положень Закону та Положення №10-1 дає підстави для висновку про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи-підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до ПФУ щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України №435 від 14 квітня 2015 року (надалі - Порядок № 435), визначає процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Державної фіскальної служби України, яка є центральним органом виконавчої влади, який реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів.

Згідно з пунктом 16 розділу IV Порядку № 435 фізичні особи-підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти (додаток 5).

Положення пункту 16 розділу IV Порядку № 435 є бланкетними та відсилають до додатка 5 «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску», розділом 6 якого визначені типи платника, серед яких окремо зазначено ФО - на загальній системі оподаткування, ФО - на спрощеній системі оподаткування, особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, членів фермерського господарства. Визначення окремого типу платника «фізичної особи-підприємця, яка має ознаку незалежної професійної діяльності» формою звіту не передбачено.

Відтак, приписи пункту 16 Порядку № 435 щодо обов`язку формування та подання звіту фізичною особою-підприємцем, яка має ознаку незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням пунктів 4 та 5 частини 1 статті 4 Закону. Особи, визначені цими пунктами, є окремими платниками єдиного внеску з певними особливостями їх обліку, різною базою нарахування єдиного внеску та порядку його сплати, а тому поєднання двох різних статусів платників єдиного внеску на рівні підзаконного нормативно-правового акта призводить до невідповідності норм Порядку положенням Закону.

З урахуванням наведеного слід дійти висновку, що статус фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності та, як наслідок, порядок обліку та сплати єдиного внеску такою особою Закон не передбачає.

З урахуванням наведених норм суд дійшов висновків, що за наявного існуючого правового регулювання взяття та перебування на обліку платника єдиного внеску фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності не передбачено. Водночас, взяття контролюючим органом на облік особи як платника єдиного внеску - фізичної особи-підприємця (пункт 4 частини 1 статті 4 Закону) та внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб унеможливлює нарахування єдиного внеску за іншим типом платника без прийняття відповідних рішень і внесення змін щодо попереднього обліку особи у спосіб, визначений Законом і підзаконними нормативно-правовими актами.

Разом із тим, підзаконний нормативно-правовий акт спеціальної облікової політики в частині визначення такої категорії платників єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою здійснення незалежної професійної діяльності не відповідає статті 4 Закону. А також, зміна контролюючим органом обліку особи платника єдиного внеску в спосіб, не встановлений Законом або встановлений підзаконним нормативно-правовим актом, який не відповідає Закону в цій частині, та нарахування на підставі таких дій єдиного внеску, суперечить принципам законності та належного врядування.

Відтак, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо формування вимоги про сплату боргу (недоїмки), що оскаржується, є протиправними, порушують майнові права та інтереси позивача, а тому вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9262-17, що сформована Головним управлінням ДФС у Вінницькій області 17.12.2018 року, слід визнати такою, що є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про задоволення даного адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області № Ф-9262-17 від 17.12.2018 року про сплату боргу (недоїмки) в сумі 13 707,54 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 13.01.2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100)

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна