Справа № 520/12274/19
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 р.Справа № 520/12274/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Сіренко О.І. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 11.12.19 року по справі № 520/12274/19

за позовом ОСОБА_1

до Московського відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області

про визнання дій протиправними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду зі скаргою до Московського відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якій просила суд:

- визнати дії старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кувічка Аліни Вадимівни щодо винесення Постанови про відкриття виконавчого провадження №60527016 від 6 листопада 2019 року;

- скасувати Постанову старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кувічка Аліни Вадимівни про відкриття виконавчого провадження №60527016 від 6 листопада 2019 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 06.11.2019 року старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби м.Харків ГТУЮ у Харківській області Кувічка А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60527016 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 131 939,92 грн. за постановою № 34293869 від 01.04.2016 року. Позивач вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки, прийнята з порушенням Закону України "Про виконавче провадження".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання дій протиправними та скасування постанови - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що повноважним органом виконавчої влади яким є державна виконавча служба було прийнято декілька індивідуальних нормативно-правових актів а саме постанови: про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна, про арешт коштів та інші які безпосередньо стосуються позивача, проте їй вони не доводились, хоча вказана дія передбачена Законом «Про виконавче провадження» як обов`язкова.

Також позивач, зазначає, що діючим Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року а саме Розділом XIII Прикінцевих та перехідних положень передбачено:

«...6. Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

7. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону...»

Отже, на думку позивача, суму виконавчого збору державний виконавець повинен був вирахувати керуючись нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV. І в постанові Про відкриття виконавчого провадження №60527016 повинна була бути зазначена сума передбачена старою редакцією Закону.

Також позивач звертає увагу, що постанову про стягнення з боржника ( ОСОБА_1 ) виконавчого збору від 1 квітня 2016 року яка також є індивідуальним нормативно-правовим актом вона не отримала до цього часу.

Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності виконання покладених на нього обов`язків згідно з приписами Закону «Про виконавче провадження» щодо боржника.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не надано суду доказів оскарження постанови про стягнення виконавчого збору, на думку позивача є незаконним, тому що про вказану постанову позивач не знала.

Відповідачем надано до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача в якому серед іншого зазначено, що 10.09.2012р. державним виконавцем Московського ВДВС Харківського міського управління юстиції, керуючись ст. 17,19,20,25 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлені сторонам виконавчого провадження.

Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором № 15.36-00/07-СК від 15.11.2007р. між ВАТ «ВТБ БАНК» та ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» з передачею всіх прав іпотекодержателя в зобов`язаннях укладений лише 01.04.2015р. Отже, примусове виконання виконавчого листа Дзержинського районного суду м.Харкова розпочато 10.09.2012р, тобто до фактичного виконання позивачем рішення - квітень 2015.

06.11.2019р. державним виконавцем, керуючись п.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

На виконання зазначеної норми Закону державним виконавцем 06.11.2019р. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 60527016 з примусового виконання постанови № 34293869 від 01.04.2016р. про стягнення з і ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 131939,92 грн.

Також відповідач звертає увагу, що позивачем не була оскаржена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4539 від 02.04.2012 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВТБ суми у розмірі 1 319 399 грн. 20 коп. та ВП № 34293687 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4539 від 02.04.2012 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВТБ суми у розмірі 1820,00 грн, а також постанова про стягнення виконавчого збору від 01.04.2016р., отже, на думку відповідача дані постанови є чинними та правомірними.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 10.09.2012 державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Живага О.В. відкрито виконавче провадження № 34293869 з виконання виконавчого листа № 2-4539, виданого 02.04.2012 року Дзержинським районним судом м.Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ "ВТБ" суми у розмірі 1 319 399 грн. 20 коп.

01.04.2016 року старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Потій А.М. у ВП № 34293869 прийнято постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 131 939,92 грн.

За заявою стягувача про повернення виконавчого документа старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Кувічка А.В. 06.11.2019 р. винесено постанову у ВП 34293869 про повернення виконавчого документа стягувачу, якою виконавчий лист № 2-4539, виданий 02.04.2012 року Дзержинським районним судом м. Харкова повернуто стягувачу, виведено в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору від 01.04.2016 р. № 34293869.

Постанову старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Кувічка А.В. від 06.11.2019 року відкрито виконавче провадження № 60527016 з виконання постанови від 01.04.2016р. № 34293869 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 131939,92 грн.

Позивач вважає, що дії відповідача по прийняттю постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.11.2019р. з виконання постанови про стягнення виконавчого збору є протиправними, а сама постанова підлягає скасуванню.

Приймаючи рішення про залишення без задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець, прийнявши 06.11.19р. постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 34293869 про стягнення виконавчого збору, виданої 01.04.2016 року Московським відділом державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законами України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (який діяв на час відкриття виконавчого провадження 10.09.12р. за виконавчим листом № 2-4539 від 02.04.12р.) ; далі - Закон № 606-XIV).

За унормуванням статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини першій статті 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону № 606-XIV).

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 606 у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 28 Закону № 606 передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 28 Закону № 606 у разі завершення виконавчого провадження з підстав передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону № 606 виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.

05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), згідно з яким примусове виконання рішень проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Правилами частини сьомої Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Частиною першою статті 40 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Колегія суддів, аналізуючи зазначені норми у сукупності дійшла висновків, що після зміни правового регулювання відповідно до Закону № 1404-VIII стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення без винесення відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто. При цьому, виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 01.04.2016 року ВП № 34293869 прийнято на підставі ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження".

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Кувічка А.В. від 06.11.2019 року ВП № 60527016 відкрито провадження з виконання постанови № 34293869, виданої Московським відділом державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області 01.04.2016 року про стягнення виконавчого збору.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів оскарження постанови про стягнення виконавчого збору від 01.04.2016р. ані на час винесення відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження зі стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 60527016, ані на час розгляду та вирішення даної справи.

Отже, постанова державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору від 01.04.2016 року ВП № 34293869, яка у розумінні Закону № 606-XIV та Закону № 1404-VIII є виконавчим документом, не оскаржена позивачем у визначеному чинним законодавством порядку та не скасована, відповідно, підлягає виконанню з відкриттям виконавчого провадження відповідно до положень статті 26 Закону № 1404-VIII.

Колегія суддів зауважує, що правомірність винесення постанови від 01.04.2016 року ВП № 34293869 про стягнення з боржника виконавчого збору не є предметом доказування у межах розгляду даного спору.

Отже, відповідачем були вчинені дії, направлені на виконання постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у відповідності до вимог Закону №1404-VIII. Вчинення аналогічних дій передбачала і попередня редакція Закону України "Про виконавче провадження"

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що державний виконавець, прийнявши 06.11.19р. постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 34293869 про стягнення виконавчого збору, виданої 01.04.2016 року Московським відділом державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законами України.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 липня 2019 року у справі № 803/1461/17.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державний виконавець, прийнявши 06.11.19р. постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 34293869 про стягнення виконавчого збору, виданої 01.04.2016 року Московським відділом державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законами України.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано залишив без задоволення адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року по справі № 520/12274/19 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року по справі № 520/12274/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.І. Сіренко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 09.01.2020 року