Справа № 420/6049/19
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/6049/19
Головуючий в 1 інстанції: Левчук О. А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів Єщенка О. В., Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 420/6049/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі-відповідач) та просив визнати протиправним та скасувати наказ № 209 від 22.04.2019 року "Про підсумки службового розслідування по факту невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 07.12.2018 року № 585" тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_2 , в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді "звільнення з військової служби за службовою невідповідністю".

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року зазначена позовна заява була залишена без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків шляхом приведення позовної заяви у відповідність до вимог ст. ст 160, 161 КАС України, а саме шляхом надання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із даним адміністративним позовом із доказами поважності причин пропуску.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року зазначена позовна заява була повернута позивачеві.

Повертаючи позовну заяву позивачеві суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду передбачений ч.5 ст. 122 КАС України.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції, для вирішення питання відкриття провадження по справі.

В своїй скарзі апелянт вказує, що ним оскаржується не кадровий наказ № 147 від 31.05.2019 року про його звільнення із військової служби через службову невідповідність за правилами ч. 5 ст. 122 КАС України, а оскаржується наказ № 209 від 22.04.2019 року як підсумок службового розслідування за правилами п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України та ч. 2 ст. 122 КАС України, якою встановлюється шестимісячний строк який обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Копії матеріалів службового розслідування разом із оскаржуваним наказом № 209 від 22 квітня 2019 року позивач отримав 27 травня 2019 року, про що свідчить його рапорт написаний на ім`я командира в/ч НОМЕР_2 з резолюцією п/п-ка ОСОБА_3 .

Таким чином, позивач зазначає, що звернувся до адміністративного суду із позовною заявою для захисту своїх прав, як військовослужбовець, у відношенні якого проведено незаконне службове розслідування та за наслідками якого притягнуто до дисциплінарного стягнення у вигляді «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю», у зв`язку з чим він оскаржує наказ № 209 від 22.04.2019 року "Про підсумки службового розслідування по факту невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 07.12.2018 року № 585".

В зв`язку з відсутністю клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, апеляційний суд відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що в позовній заяві та в заяві про усунення недоліків позивач вказує, що з наказом № 209 від 22 квітня 2019 року зміг ознайомитись лише 27 травня 2019 року, про що свідчить його рапорт написаний на ім`я командира в/ч НОМЕР_2 з резолюцією п/п-ка ОСОБА_3 .

Отже, позивачу достовірно було відомо про існування оскаржуваного наказу № 209 від 22.04.2019 року , а саме 27.05.2019 року.

Тобто, строк звернення до суду з даним позовом сплинув 27.06.2019 року, а позовна заява з вимогами про визнання протиправним та скасування наказу надійшла до суду - 11.10.2019 року.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваний наказ № 209 від 22.04.2019 року "Про підсумки службового розслідування по факту невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 07.12.2018 року № 585" стосуються проходження безпосередньо позивачем публічної служби, а тому строк звернення до суду обмежується місячним терміном, відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг та Законом України "Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.

Статтею 83 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Так, згідно до ст. 16 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно із ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку) визначає Наказ Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017 року, яким затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 Розділу I Порядку, цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів).

З аналізу вищезазначених норм, суд звертає увагу на те, що правовідносини між військовослужбовцями та їх командирами, стосовно проведення щодо них службового розслідування, за невиконання наказів командира і накладання дисциплінарного стягнення на військовослужбовців за результатами службового розслідування, стосується правовідносин, які виникають під час проходження військової служби.

Правовідносини, які виникають під час проходження військослужбовцем військової служби, відносяться до поняття публічна служба.

Відповідо до п.17 ст. 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з положеннями частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на дані правовідносини розповсюджується місячний строк звернення до суду, передбачений частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 року та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 року зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки. Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Враховуючи, що позовну заяву подано позивачем після закінчення строку, встановленого КАС України, підстави викладені позивачем для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду є не поважними, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328,329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами судового рішення.

Головуючий суддя Димерлій О.О.
Судді Єщенко О.В. Танасогло Т.М.