Справа № 160/11335/19
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Дніпровський коксохімічний завод» до Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування податкової консультації,
13.11.2019 року Приватне акціонерне товариство «Дніпровський коксохімічний завод» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової служби України (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України № 311/6/99-00-04-02-06-15/ІПК від 19.09.2019 року;
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що Приватне акціонерне товариство «Дніпровський коксохімічний завод» у процесі своєї виробничої діяльності виробляє понад 10 видів продукції, основним з яких є доменний кокс. У процесі замкнутого безперервного технологічного циклу, отримує бензол сирий кам`яновугільний марки БС (за кодом 2707 10 90 00 згідно з УКТ ЗЕД), який за своїми хімічними властивостями не може використовуватись як паливо. Законом України від 23.11.2018 №2628 «Про внесення змін до Податкового кодекс. України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» були внесені зміни до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР, які набрали чинності 01.07.2019, згідно з нормами абз.54 ст.1 Закону №481 (у редакції з 01.07.2019) виробництво пального здійснюється суб`єктами господарювання незалежно від форми власності за умови наявності ліцензії на право виробництва пального. Відповідно до пп.215.3.4 п.215.3 ст.215 Податкового кодексу України до переліку палива було включено бензол сирий кам`яновугільний марки БС (за кодом 2707 10 90 00 згідно з УКТ ЗЕД), який за своїми хімічними властивостями не може використовуватись як паливо. У зв`язку із цим, у позивача виникла необхідність в отриманні індивідуальної податкової консультації з практичного застосування вимог Закону №481 щодо отримання ліцензії на право виробництва пального для виробництва бензолу сирого кам`яновугільного марки БС (за кодом 2707 10 90 00 згідно з УКТ ЗЕД). Відповідач надав позивачу індивідуальну податкову консультацію №311/6/99-00-04-02-06-15/ІПК від 19.09.2019р., в якій зазначено, що з 01.07.2019 виробництво бензолу сирого кам`яновугільного здійснюється за наявності відповідної ліцензії. Вказаний висновок обґрунтовується відповідачем з посиланням на вимоги Закону №2628 та Закону №481 щодо ліцензування діяльності з виробництва пального. Позивач вважає, що означена податкова консультація є безпідставною та протиправною. Закон №481 встановлює обов`язок отримання суб`єктом господарювання ліцензії на право виробництва пального лише в тому випадку, коли пальне виробляється в результаті переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші. При цьому, Закон №481 не встановлює обов`язок отримання суб`єктом господарювання ліцензії на право виробництва пального в будь-якому іншому випадку, коли пальне виробляється не в результаті переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, а в результаті переробки будь-якої іншої сировини. Позивач зауважив, що виробництво БС є результатом хімічної переробки кам`яного вугілля методом коксування, під час якої нафта, газовий конденсат, природний газ та їх суміші не застосовуються. На виробництво же бензолу БС як особливо небезпечної хімічної речовини позивачем вже отримано відповідну ліцензію. З урахуванням викладеного, просить скасувати оспорювану податкову консультацію як протиправну.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно з частинами 5, 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. З власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов у повному обсязі, проти подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечувала.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву чи клопотання про відкладення розгляду справи, чи про розгляд справи за відсутності представника відповідача на адресу суду не надходило.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України основним завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.
Згідно з положеннями частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач покладений на нього обов`язок щодо доказування суду правомірності своїх дій та рішень не виконав, оскільки в судове засідання не з`явився та відзиву на позовну заяву не подав.
Згідно з частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Вілповідно до приписів частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка будь-якого учасника справи в судове засідання, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
10.12.2019 року судом ухвалено продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження.
У відповідності до вимог статей 205, 243 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності товариства за КВЕД визначено: Виробництво коксу та коксопродуктів (основний); загальна медична практика; оптова торгівля хімічними продуктами; вантажний залізний транспорт; вантажний автомобільний транспорт; діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах.
Позивач має ліцензію Міністерства екології та природних ресурсів України від 26.01.2016 р. №27 на виробництво особливо небезпечних хімічних речовин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України (а.с.16).
08.08.2019 року з метою вирішення питань практичного застосування окремих норм податкового законодавства позивач звернувся до Державної фіскальної служби України із зверненням № 01-69/381 «Про надання індивідуальної податкової консультації» з наступного питання:
24.09.2019 року ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод» отримано податкову консультацію Державної податкової служби України від 19.09.2019 року №311/6/99-00-04-02-06-15/ІПК.
За змістом означеного листа визначено, що бензол (код за УКТ ЗЕД 2707 10 90 00) відповідно до підпункту 14.1.141-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у взаємозв`язку з підпунктом 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України належить до підакцизного товару пального, у зв`язку з чим з 01.07.2019 року виробництво бензолу за кодом УКТ ЗЕД 2707 10 90 00 здійснюється за наявності відповідної ліцензії в розумінні ст. 1 Закону №481.
Не погодившись із вказаним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
У відповідності до підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова консультація - це індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом;
Згідно з підпунктом 14.1.172-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.
Пунктами 52.1 та 52.2 статті 52 Податкового кодексу України встановлено, що за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.
Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.
Згідно з пунктом 52.3 статті 52 Податкового кодексу України за вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній або письмовій формі. Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов`язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.
За приписами пунктів 53.1, 53.3 статті 53 Податкового кодексу України не може бути притягнуто до відповідальності, включаючи фінансової (штрафні санкції та/або пеня), платника податків (податкового агента та/або його посадову особу), який діяв відповідно до індивідуальної податкової консультації, наданої йому у письмовій формі, а також узагальнюючої податкової консультації, за діяння, що містить ознаки податкового правопорушення, зокрема на підставі того, що у подальшому така податкова консультація була змінена або скасована.
Відповідно до пункту 5 Методичних рекомендацій щодо надання органами Державної податкової служби України письмових податкових консультацій, надісланих листом Державної податкової служби України від 21.01.2011 року №1600/7/10-1017/220, консультація повинна відповідати таким вимогам:
- надаватися згідно з цими Рекомендаціями, виходячи з положень Податкового кодексу України та економічного змісту того чи іншого виду податку, збору (обов`язкового платежу), інших законів, що регулюють справляння відповідних зборів/плати;
- містити у назві посилання на конкретну статтю або пункт акта законодавства щодо якого вона надається;
- відповідати вимогам Типової інструкції з діловодства в органах ДПС, затвердженої наказом ДПА України від 01.07.1998 року № 315, розробленої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.1997 року № 1153 «Про затвердження Примірної інструкції з діловодства у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади».
Із системного аналізу норм права, які регулюють спірні правовідносини, видно, що податкова консультація за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання, яка повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин.
Однак, при дослідженні оскаржуваної податкової консультації судом встановлено, що відповідачем у листі від 19.09.2019 року №311/6/99-00-04-02-06-15/ІПК (а. с. 12) не дотримано вимог чинного законодавства, оскільки при наданні роз`яснень в порушення пункту 52.3 статті 52 Податкового кодексу України не враховані фактичні обставини, які вказані у зверненні позивача від 08.08.2019 року № 01-69/381, відтак, індивідуальна податкова консультація є необґрунтованою.
Згідно з пунктом 53.2 статті 53 Податкового кодексу України, платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.
Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.
З огляду на викладене, суд вважає, що податкова консультація № 311/6/99-00-04-02-06-15/ІПК від 19.09.2019 року прийнята відповідачем на підставі, у межах, але не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення, для прийняття рішення тобто не відповідає критеріям, визначеним у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем при розгляді справи не доведено правомірності оскаржуваної консультації.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України від 19.09.2019 року №311/6/99-00-04-02-06-15/ІПК.
За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, отже, підлягають задоволенню.
Щодо клопотання позивача встановити відповідачу строк для звіту про виконання судового рішення, суд зазначає, що в силу положень частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, зазначене є правом суду, а не обов`язком. Водночас, позивачем не наведено обставин, які б викликали у суду сумнів у тому, що відповідач може ухилятись від виконання судового рішення, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування приписів статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України щодо встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір за подання цієї позовної заяви до суду у сумі 1921 грн. підлягає стягненню з Державної податкової служби України за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України № 311/6/99-00-04-02-06-15/ІПК від 19.09.2019 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський