Справа № 320/5152/19
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 грудня 2019 року № 320/5152/19
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтовича А.М., за участю секретаря судового засідання Савенкова Є.О.,

представника позивача Овсієнка Ю.А.

відповідача не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом Військової частини НОМЕР_1

до ОСОБА_1

про відшкодування шкоди,

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в с т а н о в и в:
I. Зміст позовних вимог
До Київського окружного адміністративного суду звернулась Військова частина НОМЕР_1 з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 безпідставне виплачене грошове забезпечення матеріальний збиток у сумі 10662,73 грн.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача
В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що відповідач, що у період з 16.04.2019 по 27.05.2019, сукупно за квітень та травень місяць був відсутній без поважних причин на військовій службі 13 днів, та за вказаний період отримав грошове забезпечення у розмірі 10662, 73 грн., проте відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Позивач зазначає, що така виплата грошового забезпечення є безпідставно набутою, оскільки була нарахована та виплачена без встановлених законодавством підстав.

Відтак, враховуючи викладені у адміністративному позові обставини позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач, своїм правом, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористався, відзив на адміністративний позов до суду не надав.

III. Процесуальні дії у справі
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі № 320/5152/19 та призначено справу до судового розгляду на 21.11.2019.

21.11.2019 у судове засідання прибув представник позивача Овсієнко Ю.А.

Відповідач через систему «Електронний суд» подав клопотання про розгляд справи без його участі, у зв`язку із хворобою (вх. №32260/19).

Розгляд справи № 320/5152/19 відкладено, у зв`язку із неявкою у судове засідання відповідача, на 09.12.2019.

09.12.2019 у судове засідання прибув представник позивача Овсієнко Ю.А.

Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Розгляд справи № 320/5152/19 відкладено, у зв`язку із неявкою у судове засідання відповідача, на 17.12.2019.

17.12.2019 у судове засідання прибув представник позивача Овсієнко Ю.А.

Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Розгляд справи № 320/5152/19 відкладено, у зв`язку із неявкою у судове засідання відповідача, на 24.12.2019.

24.12.2019 в адмінстративній справі № 320/5152/19 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.08.2017 №207 солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 на посаду начальника електростанції відділення управління командира 1 самохідно-артилерійської батареї 1 самохідно-артилерійського дивізіону, з 23.08.2017 зарахувати до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення. Зараховано на продовольче забезпечення (обід) з 30 травня 2016 року. Цим наказом визначено вважати ОСОБА_1 таким, що з 23.08.2017 року посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків. Визначено його посадовий оклад, надбавку, премію та винагороду (а.с. 13).

Відповідно до направлення та книги обліку військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 17.04.2019 позивач був направлений на проходження військово-лікарської комісії (далі ВЛК).

29.05.2019 за фактом відсутності на службі без поважних причин позивача наказом командира військової частини №458 призначено службове розслідування (а.с.16).

За результатами службового розслідування від 26.06.2019 №163 у діях ОСОБА_1 встановлено порушення військової дисципліни, а саме: відсутність без поважних причин на військовій службі, що виразилось в невиконанні вимог ст. ст. 11, 14, 16, 49, 127 та 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України. За наведені проступки начальника електростанції відділення управління командира 1 самохідно-артилерійської батареї 1 самохідно-артилерійського дивізіону ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а також визначено не виплачувати останньому премію за червень 2019, та направити до Державного бюро розслідувань повідомлення про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України (а.с.18-24).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської роботи) від 05.07.2019 №588 призначено службове розслідування стосовно переплати грошового забезпечення начальнику електростанції відділення управління командира 1 самохідно-артилерійської батареї 1 самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 старшому солдату ОСОБА_1 за період з 16.04.2019 по 19.04.2019, та з 13.05.2019 по 27.05.2019 (а.с.25-26).

Актом службового розслідування №85 від 18.07.2019, з урахуванням того, що ОСОБА_1 умисно вводив в оману свого безпосереднього командира, повідомляючи йому неправдиві відомості, ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності, та стягнуто з останнього на користь військової частини НОМЕР_1 матеріальні збитки у розмірі 11093, 03 грн (а.с.27-34).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2019 №332 ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності за завдані державі матеріальні збитки у розмірі 11093,03 грн. (а.с.35-37).

18.07.2019 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №152 начальника електростанції відділення управління командира 1 самохідно-артилерійської батареї 1 самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 звільнено наказом командира 43ОАБр №27-РС від 03.07.2019 з військової служби у запас за пп. «д» (через службову невідповідність) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «про військовий обов`язок та військову службу», та виключено зі списків особового складу військової частини з усіх видів забезпечення (а.с.35-37).

Згідно розрахунково-платіжної відомості № 290 на виплату грошового забезпечення особам офіцерського складу, військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом при звільненні з військової частини НОМЕР_1 за липень 2019 року, старшому солдату ОСОБА_1 , згідно п. 25 розділу VI Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, здійснено відрахування з грошового забезпечення, в тому числі 430,30 грн. на відшкодування виниклої переплати грошового забезпечення (а.с.38-53).

Залишок переплати грошового забезпечення на момент звільнення ОСОБА_1 , згідно довідки розрахунку № 2263 від 10.09.2019, складає 10662,73 грн. (11093,03 грн. - 430,30 грн.).

V. Норми права
Частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 3 Закону України "Про Збройні Сили України", статей 1,10 Закону України "Про оборону України", Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі ЗС України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби ЗС України, затверджених Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби ЗС України" від 24.03.1999 року надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.

Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до вимог статті 26 зазначено Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно частини першої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовців Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260.

Відповідно до пункту 15 Порядку грошове забезпечення не виплачується (окрім іншого) за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджена наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 р. №260, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 р. за №638/15329, чинна на час виникнення спірних відносин (далі Інструкція №260).

Згідно пункту 1.9 Інструкції №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно.

Пунктом 15 Інструкції №260 встановлюється, що грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Відповідно до підпункту 37.1.1 пункту 37.1 Інструкції №260 у разі звільнення з військової служби посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення виплачуються особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які до дня отримання військовою частиною наказу або повідомлення про звільнення з військової служби займають посади, на які були призначені, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за один місяць з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення (з урахуванням пункту 37.2 цієї Інструкції).

Згідно зі ст. 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами, на час виникнення спірних правовідносин були визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР (далі також - Положення № 243/95).

Пунктами 3, 4 Положення № 243/95 встановлено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.

Пунктом 8 Положення № 243/95 встановлено, що залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Відповідно до пункту 10 Положення № 243/95 військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення (Розділ II «Обмежена матеріальна відповідальність»).

У свою чергу приписами пунктів 17, 18, 19, 21, 22, 23 Положення № 243/95 передбачено, що у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду, вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки. У висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди. До висновку додаються: письмові пояснення особи (осіб), яка притягається до матеріальної відповідальності; письмові пояснення інших осіб, причетних до факту заподіяння шкоди; акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів та інші матеріали розслідування; довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини. Висновок підписується офіцером, який проводив розслідування. Всі матеріали розслідування подаються на розгляд командиру (начальнику) військової частини, який його затверджує у разі прийняття рішення про стягнення з винного встановленої шкоди.

Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини. Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню. У разі, коли шкоду заподіяно кількома особами, у наказі визначається точний розмір суми, що стягується окремо з кожної особи з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин.

Пунктом 37 Положення № 243/95 встановлено, що матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; не встановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.

За змістом ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Статтею 1215 Цивільного кодексу України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

VI. Оцінка суду
Спірні правовідносини, в межах даної справи, регулюються Законом України «Про військовий обовязок і військову службу», Законом України «Про Збройні сили України», Законом України «Про оборону України», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам та Цивільним кодексом України.

Вирішуючи спір суд врахував, що відповідно до частин 1,2 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно пункту 15 Розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, грошове забезпечення не виплачується, серед іншого, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Відповідно до п.5 Розділу ХVI Інструкції №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Отже, виплата грошового забезпечення не виплачується військовослужбовцям якщо буде встановлено відсутність таких осіб на службі без поважних причин одну добу і більше.

Під час розгляду справи судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що позивач був відсутній на військовій службі без поважних причин в період з 16.04.2019 по 18.04.2019, та з 15.05.2019 по 27.05.2019, що в сукупності складає загальний термін відсутності на військові службі - 13 днів.

Встановлений факт відсутності ОСОБА_1 на службі без поважних причин протягом 13 днів сукупно став підставою для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності, до позбавлення премії за червень 2019, також направленню до Державного бюро розслідувань повідомлення про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду.

Згідно пункту 13 Положення № 243/95 військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі.

Пунктами 3, 4 Положення № 243/95 встановлено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.

У свою чергу приписами пунктів 17, 18, 19, 21, 22, 23 Положення № 243/95 передбачено, що у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду, вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки. У висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди.

Пунктом 37 Положення № 243/95 встановлено, що матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; не встановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.

Таким чином, виходячи з буквального тлумачення пункту 13 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди у разі, якщо вона заподіяна з їх вини.

Також, відповідно до положень вищенаведеного Порядку обов`язковими умовами притягнення до матеріальності відповідальності за фактом заподіяння матеріальної шкоди є встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб, що встановлюються службовим розслідування призначеним командир (начальник) військової частини, та наявності у діях винних осіб причинного зв`язку, вини та протиправності поведінки.

Судом встановлено, що за фактом виявлення заподіяння матеріальної шкоди ОСОБА_1 рішенням командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 було призначено службове розслідування, відповідно до якого у діях відповідача виявлено причинний зв`язок між його протиправними діями та настанням відповідних наслідків у вигляді завдання шкоди державі, а саме за навмисне введення в оману позивачем свого безпосереднього керівника, шляхом повідомлення неправдивих відомостей щодо проходження військово-лікарської комісії, та притягнуто позивача до повної матеріальної відповідальності.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2019 № 332 ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державі в особі військової частини НОМЕР_1 , яка виникла внаслідок неправомірного отримання грошового забезпечення та премії в повному обсязі за періоди відсутності на військовій службі без поважних причин, та порушення вимог статей 11, 14, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби, на суму 11093 грн. 03 коп.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що посилання позивача щодо наявності протиправності в діях відповідача, що призвели до завдання шкоди державі в особі військової частини НОМЕР_1 підтверджується матеріалами справи.

Відтак, сума невідшкодованої шкоди державі позивачем в особі військової частини НОМЕР_1 становить, відповідно, 11093 грн. 03 коп.

Відповідачем не надано будь-яких доказів та не наведено переконливих мотивів, які б свідчили про правомірність вчинених ним дій, та що доводи позивача є необґрунтованими та помилковими.

Враховуючи факт, що відсутність ОСОБА_1 на військовій службі за квітень, травень в сукупності складала 13 днів, відсутність вини в нарахуванні таких грошових коштів суб`єкта владних повноважень, навмисне введення в позивачем в оману свого безпосереднього керівника щодо поважності причин відсутності на військовій службі, а також законодавче положення відповідно до якого грошове забезпечення не виплачується, серед іншого, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше суд приходить до висновку, що нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 є безпідставно набутим.

За змістом ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Статтею 1215 Цивільного кодексу України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що необхідною умовою його застосування є рахункова помилка при здійсненні нарахування, зокрема, грошового забезпечення, та зловживання з боку службової особи якій здійснювалися відповідні нарахування, тобто подання ним недостовірних даних.

Під час розгляду справи в судовому засіданні позивач пояснив, що саме надання завідомо неправдивих відомостей позивачем призвели до безпідставного нарахування грошового забезпечення у розмірі 10662,73 грн. військовою частиною НОМЕР_1 .

Отже, в діях позивача виражених шляхом надання неправдивих відомостей шляхом введення в оману безпосереднього керівника та нарахуванні грошового забезпечення ОСОБА_1 наявні ознаки причинного-наслідкового зв`язку, а отже нарахування вказаних грошових коштів позивачу та надання ним неправдивим відомостей є взаємопов`язаними, та такими що передбачають рахункову помилку при їх нарахуванні.

Крім цього, задовольняючи позовні вимоги, суд також зважає і на недобросовісність набувача, тобто відповідача, оскільки отримуючи грошове забезпечення за період відсутності на військові службі без поважних причин більше однієї доби, позивач не міг не знати про безпідставність такого нарахування, однак він не повідомив про це військову частину, а продовжував незаконно отримувати кошти.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, та враховуючи безпідставну виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період його відсутності на військові службі без поважних причин більше однієї доби, тобто в період за який він не мав права на отримання такого, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та наявність підстав для повернення безпідставно набутого грошового забезпечення шляхом їх стягнення з відповідача.

VIII. Висновок суду
Згідно із частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

VІІ. Розподіл судових витрат
Відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Доказів понесення позивачем витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (код ЄРДПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) безпідставно виплачене грошове забезпечення у сумі 10662.73 грн. (десять тисяч шістсот шістдесят дві грн., сімдесят три коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 02 січня 2020 р.