Справа № 675/181/18
Суддя: Демчук П. В.
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/181/18
Провадження № 2-а/675/17/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2019 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді Демчука П.В.,

з участю секретаря судового засідання Григор`євої О.С.,

позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача Марчука О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у режимі відеоконференції в залі суду в м. Ізяслав адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» про скасування постанови про накладення дисциплінарного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)», у якому зазначив, що на підставі рапорту представника адміністрації установи ОСОБА_1 від 12 січня 2018 року начальником виправної колонії 19 січня 2018 року була винесена постанова про накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді поміщення в карцер строком на 14 діб. Позивач вважає, що представники адміністрації установи ставляться до нього упереджено, а тому складені рапорти про порушення ним правил внутрішнього розпорядку установи не відповідають дійсності, така поведінка представників адміністрації викликана позицією засудженого, який скаржиться на свавілля представників адміністрації ЗВК № 58. На засіданні комісії його належним чином не вислухали та прийняли рішення про поміщення позивача до карцеру. Оскільки порушення режиму утримання ОСОБА_3 не допускав, він просить скасувати постанову начальника установи про накладення на нього дисциплінарного стягнення.

В судовому засіданні ОСОБА_3 заявлений позов підтримав та в доповнення нодав відповідь представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, яка надійшла на його звернення.

Представник державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» у поданому відзиві проти позову заперечив та зазначив, що 12 січня 2019 року о 12 год. 30 хв. засуджений ОСОБА_3 під час обходу сектору довічного позбавлення волі начальником сектору ОСОБА_1 допустив порушення Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а саме, не був ввічливим по відношенню до нього та представників адміністрації, виражався в їх адресу нецензурними словами. Оскільки така поведінка засудженого є порушенням засуджених своїх обов`язків, встановлених ч. 1 ст. 9 КВК України та п. 2 Розділу 3 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

В судовому засіданні представник відповідача Марчук О.А. проти заявленого позову заперечив із підстав, викладених у відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з положеннями п. 13-1 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2, ч. 9 статті 539 КПК України засудженим надане право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність адміністрації установи виконання покарання до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, в порядку адміністративного судочинства.

За вимогами ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Як встановлено судом ОСОБА_3 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)».

12 серпня 2017 року ОСОБА_3 був ознайомлений під особистий підпис з вимогами Кримінально-виконавчого кодексу України, Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України та нормативно-правових актів, що регламентують порядок та умови відбування покарань засудженими. Копія розписки засудженого представлена відповідачем суду.

12 січня 2018 року начальник сектору довічного позбавлення волі ОСОБА_1 подав на ім`я начальника державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» рапорт, в якому доповів, що 12.01.2018 року о 12 год. 30 хв. під час обходу сектору до довічного позбавлення волі засуджений ОСОБА_3 допустив порушення вимог п. 2 розділу 3 та п. 1 розділу 4 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а саме, не був ввічливим по відношенню до нього та співробітників державної установи, вживав нецензурні слова.

Аналогічного змісту рапорт також подав і начальник відділення установи ОСОБА_2, який також зазначив, що засуджений ОСОБА_3 не був ввічливий та вживав нецензурні слова по відношенню до співробітників виправної колонії.

19 січня 2018 року на засіданні дисциплінарної комісії з розгляду питань притягнення до дисциплінарної відповідальності державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» було встановлене допущене порушення засудженим ОСОБА_3 вимог встановленого відбування покарання, а саме, що він під час обходу начальником сектору не був ввічливим та виражався в його адресу і адресу співробітників установи нецензурними словами. За допущене порушення комісією вирішили застосувати до засудженого дисциплінарне стягнення у виді поміщення в карцер строком на 14 діб.

19 січня 2018 року начальник ЗВК (№58) виніс постанову про поміщення засудженого ОСОБА_3 в карцер на 14 діб без виведення на роботу.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 посвідчив суду, що 12 січня 2018 року він спільно із начальним відділення ОСОБА_2 проводив обхід сектору довічного позбавлення волі, коли засуджений ОСОБА_3 проявив відносно нього та інших співробітників виправної установи нетактовну поведінку - висловлював нецензурні слова, обзивав корупціонерами. Про даний факт він рапортом доповів для начальника установи.

Підтвердив аналогічні обставини допущеного ОСОБА_3 дисциплінарного проступку і начальник відділення ОСОБА_2 , яким також був поданий рапорт на ім`я начальника виправної установи.

Засуджений ОСОБА_7 , допитаний судом в якості свідка, зазначив, що ОСОБА_3 , з яким він перебував у камері під час обходу начальником сектору ОСОБА_1 , коментував вголос телевізійну передачу, що він часто робить під час перегляду телевізора, а тому слова «корупціонери вонючі» відносилися саме в адресу осіб, яких показували по телевізору. Нецензурної лайки щодо представників адміністрації виправної колонії ОСОБА_3 не висловлював.

Згідно з ч. 3 ст.107 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії. Дані обов`язки засуджених також передбачені абзацами 2, 5 п.2 розділу III Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29 грудня 2014 року №2186/5).

Відповідно до абзаців 9, 11 ч.4 ст.107 Кримінально-виконавчого кодексу України засудженим забороняється чинити опір законним діям персоналу колонії, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов`язків, підбурювати до цього інших засуджені: вживати нецензурні та жаргоні слова, давати і присвоювати прізвиська. Дані заборони для засуджених також передбачені абзацами 9, 11 п.3 розділу III Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29 грудня 2014 року №2186/5.

Відповідно до п.1 розділу IV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань засуджені повинні бути ввічливими з персоналом установи виконання покарань та іншими особами, які відвідують установи.

Засуджені звертаються до персоналу установ виконання покарань на "ви", називають ї по імені та по батькові або "громадянин", "громадянка" і далі за званням чи займаною посадою.

Невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність (ч.2 ст.9 Кримінально-виконавчого Кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.132 Кримінально-виконавчого Кодексу України за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення попередження; догана; сувора догана; грошовий штраф до двох мінімальних розміри заробітної плати; скасування поліпшених умов тримання; поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб; поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб; переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із відповіді представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на звернення ОСОБА_3 не вбачається, що по відношенню позивача адміністрацією Замкової виправної колонії (№ 58) мають місце дії, що порушують його права. Показання свідка ОСОБА_7 щодо невжиття позивачем ненормативної лексики по відношенню до представників адміністрації виправної установи суд розцінює критично як сприяння ОСОБА_3 уникнути притягнення до дисциплінарної відповідальності.

На думку суду, в даній справі відповідачем доведено належними та допустимими доказами правомірність своїх дій щодо застосування до ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у виді переведення у карцер на 14 діб, а тому відсутні підстави для його скасування.

Зважаючи на зазначене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243-246, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 21 лютого 2019 року.

Суддя П.В.Демчук