Справа № 620/1301/19
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 року Чернігів Справа № 620/1301/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Волинська митниця ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі також- ГУ ДФС у Чернігівській області, відповідач),третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Волинська митниця ДФС ( далі також - третя особа) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у Чернігівській області від 24.04.2019 №5 та №5.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем протиправно та безпідставно за результатами проведеної документальної перевірки стану дотримання платником податків законодавства України з питань державної митної справи - своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів під час ввезення товарів за митною деклараціє типу ІМ40ДЕ 205100/2018/011413 від 06.07.2018 зроблені висновки про порушення позивачем положень пункту 1 статті 49, пункту 2 частини 2 статті 52 , статті 257, частини 1 статті 295 Митного кодексу України, а також пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України та винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Позивач вважає зазначені повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки висновки, викладені в акті перевірки, не відповідають фактичним обставинам справи, і позивач не вчинив жодних правопорушень, за які повинен нести відповідальність. За таких обставин просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.04.2019 №5 та №5.

28.05.2019 ухвалою суду розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

10.06.2019 ухвалою суду за клопотанням позивача зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі № 163/453/19.

02.12.2019 ухвалою суду провадження у справі поновлено.

18.06.2019 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому ГУ ДФС у Чернігівській області позов не визнає та зазначає, шо позивач при митному оформленні транспортного засобу задекларував його вартісні показники ніжне, ніж в країні відправлення-республіки Литви, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита по митній декларації від 06.07.2018 року № UA205100/2018/011413. Враховуючи зазначене просить відмовити позивачу у задоволені позовних вимог повністю.

19.06.2019 від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що посадова особа Волинської митниці ДФС при розгляді справи про порушення митних правил № 0043/20500/19 та винесенні постанови від 06.02.2019 діяла у межах та у спосіб, визначений чинним законодавством.

13.12.2019 на адресу суд від позивача надійшла заява, в якій зазначено про неможливість подання доказів щодо розміру судових витрат на правничу допомогу до ухвалення рішення суду та повідомлено суд, що такі докази будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 за митною декларацією від 06.07.2018 № UA205100/2018/011413 типу ІМ 40 ДЕ оформлений транспортний засіб - легковий автомобіль марка - Renault, модель - Megane Scenic - 1шт, ідентифікаційний номер (номер кузова - НОМЕР_2 ), загальна кількість місць, включаючи місце водія за документами виробника-5, призначений для використання по дорогах загального користування (перевезення пасажирів), код номеру двигуна - НОМЕР_5, тип двигуна - дизель, робочий об`єм двигуна 1461 см. куб, потужність 81 kw, бувший у використанні, календарний рік виготовлення 2013, модельний рік виготовлення 2013. Фактурна вартість автомобіля - 1800,00 EUR (30,94662900 грн. за курсом гривні на дату оформлення). При митному оформлені транспортного засобу митна вартість та інші відомості, що відображені в МД заявлені декларантом з використанням резервного методу визначення митної вартості (ст. 64 МК України та ст. 257 МК України). Митна вартість 80770,70 грн. Відповідно до Експертного висновку, проведеного судовим експертом Калиш В.В. , транспортний засіб автомобіль марка - Renault, модель - Megane Scenic, кузов - НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 .

06.02.2019 в.о. начальника Волинської митниці ДФС Шелігацьким Є.С. винесена постанова від 06.02.2019 року у справі про порушення митних правил, в якій встановлено, що за митне оформлення даного транспортного засобу при його митній вартості у 801770,70 гривень було сплачено митних платежів в загальній сумі 28120,41 грн. 26.11.2018 до Волинської митниці ДФС з Державної фіскальної служби України листом № 36006/7/99-99-20-02-01-17 від 19.11.2018 надійшло звернення митних органів Литовської Республіки щодо підтвердження факту ввезення на митну територію України та митного оформлення автомобіля марки «RENAULT» модель «MEGANE SCENIC», ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_2 за експертною митною декларацію MRN №18LTKC1000EK09B1E9 та рахунком - фактурою (PAZYMA-SASKAITA) серії TDT Nr. 03802 від 03.07.2018 щодо купівлі - продажу даного транспортному засобу. За результатами проведеного опрацювання вказаних документів встановлено, шо вказаний автомобіль придбаний ОСОБА_1 за ціною 5 000 Євро, що за курсом Національного банку України станом на 06.07.2018 становить суму 154733,14 грн. Відповідно до службової записки відділу адміністрування митних платежів) Волинської митниці ДФС від 19.12.2018 №1588/03-70-19-02-25, за митне оформлення вказаного автомобіля при його вартості у 154 733,14 грн необхідно було сплатити митні платежі у загальній сумі 55102,94 гривні, у тому числі: мито 15 473,32 гри., акциз 4 656, 94 грн. та ПДВ - 34 972,68 грн., тобто різниця між сплаченими митними платежами і платежами, які необхідно було сплатити становить 23 667 (Двадцять три тисячі шістсот шістдесят сім) гривень 99 копійок. Таким чином, громадянин України ОСОБА_1 вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в сумі 23667 (двадцять три тисячі шістсот шістдесят сім) гривень 99 копійок, тобто заявив в митній декларації типу ІМ40ДЕ №205100Л018/011413 від 06.07.2018 неправдиві відомості щодо відправника товару, неправдиві відомості необхідні для визначення митної вартості самого товару та надав з цією метою органу доходів і зборів документи, що містять такі відомості. За вказане правопорушення позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил за ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 71003,97 грн (а.с. 159-160).

ГУ ДФС у Чернігівській області проведено невиїзну позапланову документальну перевірку з 18.03.2019 по 29.03.2019 з питань державної митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів по митній декларації від 06.07.2018 № UA205100/2018/011413, за результатами якої складено акт від 05.04.2019 №238/78 (а.с.14-17).

В акті перевірки від 05.04.2019 №238/78 зазначено, що за митною декларацією від 06.07.2018 № UA205100/2018/011413 типу ІМ 40 ДЕ оформлений транспортний засіб - легковий автомобіль марка - Renault, модель - Megane Scenic - 1шт, ідентифікаційний номер (номер кузова - НОМЕР_2 ), загальна кількість місць, включаючи місце водія за документами виробника-5, призначений для використання по дорогах загального користування (перевезення пасажирів), код номеру двигуна - НОМЕР_5, тип двигуна - дизель, робочий об`єм двигуна 1461 см. куб, потужність 81 kw, бувший у використанні, календарний рік виготовлення 2013, модельний рік виготовлення 2013. Фактурна вартість автомобіля - 1800,00 EUR (30,94662900 грн. за курсом гривні на дату оформлення). При митному оформлені транспортного засобу митна вартість та інші відомості, що відображені в МД заявлені декларантом з використанням резервного методу визначення митної вартості (ст. 64 МК України та ст. 257 МК України). Митна вартість - 80770,70 грн. Відповідно до Експертного висновку, проведеного судовим експертом Калиш В.В. , транспортний засіб автомобіль марка - Renault, модель - Megane Scenic, кузов - НОМЕР_2 належить ОСОБА_1

Перевіркою встановлено, що при митному оформленні транспортного засобу його вартісні показники в Україні були задекларовані недостовірно. Вартість транспортного засобу нижча, ніж задекларована в країні відправлення - республіки Литва.

Відтак, на підставі вищенаведеного, контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем порушені пункту 1 статті 49, пункту 2 частини 2 статті 52 глави 8 розділу III, пункту 1 статті 257 глави 40 розділу VIII, частини 1 статті 295 глави 43 розділу IX Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита по митній декларації від 06.07.2018 року № UA205100/2018/011413 на загальну суму 7396,25 грн; пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість по митній декларації від 06.07.2018 року № UA205100/2018/011413 на загальну суму 16271,74 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення рішення: від 24.04.2019 №5, яким позивачу нараховано грошове зобов`язання на суму загальну суму 9245,31 грн, з яких: 7396,25 грн податкове зобов`язання та 1849,06 грн. штрафних санкцій (а.с.8); від 24.04.2019 №5, яким нараховано грошове зобов`язання на загальну суму 20339,68 грн, з яких: 16271,74 грн. податкове зобов`язання та 4067,94 грн. штрафні санкції (а.с.9).

Вважаючи вказані рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідачем винесено оскаржувані рішення, де вказано , що позивачем порушено:

1) пункту 1 статті 49, пункту 2 частини 2 статті 52 глави 8 розділу III, пункту 1 статті 257 глави 40 розділу VIII, частини 1 статті 295 глави 43 розділу IX Митного кодексу України (далі-МК України), а саме:

Пунктом 1 статті 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Пунктом 2 частини 2 статті 52 МК України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Пунктом 1 статті 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Частиною 1 статті 295 МК України визначено, що митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов`язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов`язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на органи доходів і зборів.

2) вимоги пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України (далі-ПК України), а саме встановлено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Оспорювані податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем на підставі акту перевірки та відповідно до пункту 54.3.2 Податкового кодексу України, яким передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках, - якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях(пункту 54.3.6 ПК України).

Пунктом 58.1 ПК України встановлено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).

Положеннями статті 485 МК України передбачена адміністративна відповідальність за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів. Так, відповідно до частини 1 статті 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області у справі № 163/453/19 від 19.09.2019 постанову в.о. начальника Волинської митниці ДФС Шелігацького Євгенія Сергійовича від 06.02.2019 року в справі про порушення митних правил № 0043/20500/19 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за статтею 485 МК України з накладенням стягнення у вигляді штрафу визнано протиправною і скасовано. Провадження у справі закрито. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року вищевказане рішення залишено без змін.

Вказаним рішенням суду встановлено, що «…підставою для складання протоколу про порушення митних правил та головним доказом для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за передбачене статтею 485 МК України правопорушення були одержані від литовських митних органів експортна митна декларація MRN № 18LTKC0100EK09B1Е9, довідка-рахунок серії TDT № 03802 від 03.07.2018 року, квитанція про отримання коштів від 03.07.2018 року. Між відомостями цієї експортної декларації, довідки-рахунок, квитанції про отримання коштів і наданими для митного оформлення транспортного засобу на території України документами дійсно є невідповідності щодо вартості транспортного засобу. Однак сама по собі експортна декларація доводить лише факт початку процедури оформлення експорту транспортного засобу із Європейського Союзу в Литовській Республіці.

Крім цього, як вбачається з Інтернет-сайту Єврокомісії щодо стану експортних MRN (для міжнародних перевезень) по митній декларації № 18LTKC0100EK09B1Е9 не знайдено жодної інформації.

Подані позивачем документи для митного оформлення транспортного засобу ніким не скасовані і не визнані недійсними.

Одержані від литовських митних органів експортна митна декларація MRN № 18LTKC0100EK09B1Е9, довідка-рахунок серії TDT № 03802, квитанція про отримання коштів, а також отримана від литовських митних органів копія технічного паспорта про реєстрацію транспортного засобу на території України спростовують оформлені в компанії "SPRL G.O.G. GARAGE ОLIVIER GREME" документи від 29.06.2018 року через різницю в датах, лише констатують певні розбіжності, однак не доводять протиправних дій позивача і, в той же час, не спростовують факту придбання автомобіля за ціною, яка була вказана при його митному оформленні.

З наведених міркувань суд вважає, що самі по собі документи митних органів Литовської Республіки не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами винуватості ОСОБА_1 у порушенні митних правил та не доводять наявності у його діях умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів в повному обсязі шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару. Такі документи лише свідчать, що литовська компанія UAB "TD TRANSPORT" задекларувала, але не здійснила експорт транспортного засобу з ЄС за литовською експортною декларацією. При цьому в оскаржуваній постанові посадова особа митниці жодним чином не обумовила підстав надання переваги в доказовій силі документам Литовської Республіки, аніж тим, що подані до митного оформлення на Волинській митниці ДФС».

У відповідності до частини 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої винесена постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної, ця постанова є обов`язковою лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Проаналізувавши зміст рішення Любомльського районного суду Волинської області у справі № 163/453/19 від 19.09.2019, суд приходить до висновку, що преюдиційною обставиною, згідно даного рішення є відсутність вини ОСОБА_1 у порушенні митних правил та в його діях умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів за митною декларацією від 06.07.2018 № UA205100/2018/011413 типу ІМ 40 ДЕ.

Отже, висновки відповідача про порушення позивачем положень статей 49, 52, 257, 295 Митного кодексу України щодо невиконання позивачем обов`язку з подання достовірних відомостей щодо митної вартості товару не відповідає фактичним обставинам справи, як і не відповідає дійсності висновок відповідача про порушення позивачем положень пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України щодо ввезення позивачем товару на митну територію України за базою оподаткування, що нижче дійсної митної вартості товару.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 72 та частини 2 статті 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частин 1, 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно п. 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 року у справі «Компанія «Вестберга таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» визначено, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасовувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами для призначення податкових штрафів (санкцій), має саме податкове управління.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, враховуючи, що відповідачем не надано жодних обґрунтованих доводів на підтвердження своєї позиції, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню, сплачений ним при поданні позовної заяви, судовий збір в розмірі 1536,80 грн.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області від 24.04.2019 №5 та №5.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1536,80 грн (одна тисяча п`ятсот тридцять шість грн) 80 коп., сплачений відповідно до квитанції від 08.05.2019 № ПН55.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 .

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, вул. Реміснича, буд.11,м.Чернігів,14000, .

Третя особа: Волинська митниця ДФС, вул. Призалізнична, буд.13, с. Римачі, Любомирський район, Волинська область, 44350.

Повний текст рішення виготовлено 14 січня 2020 року.

Суддя І.І. Соломко