Справа № 335/4444/19(ЗП/280/75/19)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 січня 2020 року м. Дніпросправа № 335/4444/19(ЗП/280/75/19)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у справі №335/4444/19 (головуючий суддя І-ї інстанції - Калашник Ю.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, (третя особа: Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь») про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 19.04.2018 року звернувся до Орджонікідзвського районного суду м.Запоріжжя з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, (третя особа: Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»), в якому просив:

- визнати протиправнимиі дії пенсійного органу щодо відмови в зарахуванні йому стажу роботи по професії машиніста крану ВАТ «Запоріжсталь» за пріод з 22.03.1991 року по теперішній час;

- зобов`язати відповідача зарахувати йому в пільговий стаж за Списком №2 періоди роботи по професії машиніста крану на ВАТ «Запоріжсталь» з 22.03.1991 року по теперішній час та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, починаючи з дня звернення із заявою до відповідача.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22.04.2019 року адміністративна справа передана в порядку п.2 ч.1 ст.29 КАС України за підсудністю на розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року в задоволенні вимог адміністративний позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апелянт зазначає, що основним документом на підтвердження пільгового стажу є трудова книжка, яка крім іншого, містить відомості щодо наказів про результати атестації робочих місць. Зазначені витяги є додатком до трудової книжки, що підтверджує право позивача на отримання пенсії на пільгових умовах за Списком №2. Крім того, апелянт вказує, що робоче місце - залізодорожній кран містить перелік шкідливих та небезпечних виробничих факторів, що підтверджено відомостями, які відображені в медичній картці. Вважає, що за наявності вказаних документів, надання будь-яких додаткових документів (уточнюючих довідок про умови праці, записів в трудовій книжці про атестацію робочого місця) чинним законодавством не передбачено, а відтак висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зарахування спірного періоду роботи до пільгового стажу, є необгрунтованим.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Від сторін не надійшло клопотань про розгляд справи за їх участю.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 з 19.10.1989 року по теперішній час працює на ПрАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь».

Відповідно до записів в трудовій книжці позивач у вказаний період працював за наступними посадами:

- з 19.10.1989 року (запис №12) прийнятий стропальником 4 розряду в цех ремонту рухомого складу служби підйомно-транспортних механізмів Управління залізо-дорожнього транспорту;

- з 22.03.1991 року (запис №13) переведений в тому ж самому цеху машиністом дизель-електричного залізничного крану 5 розряду;

- з 23.06.1998 року (запис №15) переведений в тому ж самому цеху машиністом крана (крановиком) 6 розряду та працює по теперішній час (а.с.15-15а).

25.02.2019 року позивач звернувся до Центрального об`єднаного УПФУ м.Запоріжжя із заявою про призначення пільгової пенсії за Списком №2 відповідно до п.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надавши до неї трудову книжку, копію паспорту та ідентифікаційного коду, копію військового квитка, копію диплому про навчання, архівну довідку про стаж від 23.08.1989 року №А/1284, надану Запорізьким автомобільним заводом «Комунар».

Рішенням Центрального об`єднаного УПФУ м.Запоріжжя №24/591/05 від 05.03.2019 року позивачу відмовлено у призначенні пільгової пенсії за Списком №2. Підставою відмови зазначено відсутність відомостей про результати атестації робочих місць професії, зазначеній у трудовій книжці ОСОБА_1 на ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» та відсутність довідки про підтвердження пільгового характеру робіт на цьому підприємстві, у зв`язку з чим неможливо визначити пільговий характер роботи, тому періоди роботи на ПАТ «Запорізькому металургійному комбінаті «Запоріжсталь» не можуть бути зараховані до пільгового стажу позивача (а.с.14).

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у зарахуванні стажу роботи на ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з 22.03.1991 по теперішній час протиправними, позивач оскаржив їх до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що віднесення посади, яку займав позивач до списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне, не свідчить про наявність у позивача права на пільгову пенсію, оскільки не звільняє від врахування інших умов, встановлених статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах. При цьому суд зауважив, що у разі відмови роботодавця надати його працівнику довідку, яка підтверджує пільгових характер роботи, така особа має можливість скористатись своїм правом на судовий захист у іншому процесі (цивільному), пред`явивши позов до підприємства щодо видачі відповідної довідки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 36 від 16 січня 2003 року «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» затверджено Списки №1 та №2, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Аналогічним чином дане положення було закріплено до цього в Постанові Кабінету Міністрів України №162 від 11 березня 1994 року.

Виходячи з п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні-фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, в тому числі, особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

За вимогами п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць - чоловіки, після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

З аналізу вказаних норм вбачається, що обов`язковими умовами для призначення пільгової пенсії є зазначення у списку 2 професії (посади), пов`язаної із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість працівника на таких роботах повний робочий день, атестації робочого місця та наявність певного стажу (як страхового так і пільгового).

Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження несприятливих умов праці за результатами атестації відповідного робочого місця.

Верховний Суд України у постановах від 10.03.2015 року (справа №21-51а15), від 10.09.2013 року (справа №21-183а13), від 02.12.2015 року (справа №21-1329а15) висловив правову позицію стосовно відсутності законних підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Верховний Суд підтримав таку позицію у своїх постановах від 23.01.2018 року (справа №732/2003/14), від 30.01.2018 року (справи №506/384/17, №462/1675/14-а), від 27.03.2018 року (справа №130/1417/17).

Згідно із ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

В трудовій книжці ОСОБА_1 у відомостях про роботу, містяться відомості щодо його роботи у період з 22.03.1991 року по 23.06.1998 року на посаді «машиніста дизель-электрического железнодорожного крана 5 р.» та з 23.06.1998 року по теперішній час на посаді «машиниста крана (крановщик) 6 разряда» в цехе ремонтно-подвижного состава ЗМК «Запоріжсталь» (на теперішній час - ПАТ «Запоріжський металургійний комбінат «Запоріжсталь» (а.с.15-15а).

Зазначена посада віднесена до Списку №2.

Проте, трудова книжка позивача не містить відомості про зайнятість позивача повний робочий день на вказаних роботах у зазначені періоди.

Тобто, відомості про роботу позивача у період його роботи на ПАТ «Запорізькому металургійному комбінаті «Запоріжсталь», зазначені у його трудовій книжці, не можуть підтвердити факт його роботи повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що віднесення посади, яку займав позивач, до списку 2 не свідчить про наявність у позивача права на пільгову пенсію, оскільки не звільняє від врахування інших умов встановлених статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах, з чим погоджується колегія суддів.

Позивачем пенсійному органу не надавалось для підтвердження спеціального трудового стажу уточнюючої довідки підприємства, яке є діючим та на якому позивач продовжує працювати.

Такої довідки не надано позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції, та в матеріалах справи вона відсутня.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що у разі відмови роботодавця надати його працівнику довідку, яка підтверджує пільгових характер роботи, така особа в має можливість скористатись своїм правом на судовий захист у іншому процесі (цивільному), пред`явивши позов до Товариства щодо видачі відповідної довідки.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11.07.2019 року у справі №336/3067/17. Так, в постанові зазначено, що для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 необхідно підтвердити пільговий характер умов праці, уточнюючою довідкою підприємства, саме про зайнятість в шкідливих та важких умовах праці повний робочий день.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на наявність відомостей, що його робоче місце-залізодорожній кран містить перелік шкідливих та небезпечних виробничих факторів, що підтверджено медичною карткою, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі мови не передбачені ані Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення, ані «Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній».

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовної заяви.

При апеляційному розгляді колегія суддів враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у справі № 335/4444/19 залишити без задоволення.

Рішення ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у справі № 335/4444/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко