Справа № 240/11039/19
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року м. Житомир справа № 240/11039/19

категорія 109040000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

15 жовтня 2019 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, у якому просить:

- визнати протиправною відмову, оформлену листом відповідача від 5 серпня 2019 року за №А-379/0-0/15-511, у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,0205 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області внести відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_2 площею 0,0205 га кадастровий №:04:016:0041.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що після смерті чоловіка вона звернулась до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини на земельну ділянку. Однак у зв`язку з відсутністю кадастрового номера вказаної земельної ділянки та відомостей про земельну ділянку, позивач неодноразово змушена була зверталась до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з заявами про повідомлення відомостей про земельну ділянку. На останнє своє звернення з заявою про внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, позивач отримала відмову, що мотивована відсутністю затвердженої технічної документації на земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 0,0205 га кадастровий №:04:016:0041. Вказана бездіяльність відповідача є на думку позивача протиправною, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи.

27 листопада 2019 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив (а.с.52-58), в якому відповідач проти заявлених вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Зазначив у відзиві на адміністративний позов, що позивач має виготовити нову технічну документацію щодо відновлення меж на відповідну земельну ділянку та затвердити її. Лише після вчинення вказаних дій відповідні відомості про земельну ділянку будуть внесені до Державного земельного кадастру.

Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що у 2009 році на замовлення чоловіка позивача - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виготовлено технічний звіт щодо складання кадастрового плану земельної ділянки по АДРЕСА_3 та присвоєно кадастровий помер :04:016:0041 (а.с.12-20).

Згідно з рішенням 10 сесії Житомирської міської ради №171 від 25 лютого 2003 року вищезазначену земельну ділянку було передано чоловіку позивача (нині покійному) у приватну власність та внесено зміни у межах і розмірах земельної ділянки 0,0205 га в державний акт на право приватної власності серії І -ЖГ №044401 (а.с.13-14).

Після смерті чоловіка ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори з наміром оформити спадщину. Проте, оформити спадщину на земельну ділянку площею 0,0205 га по АДРЕСА_2 Житомирі не змогла, через відсутність у відповідача в архіві кадастрового номера даної земельної ділянки.

22 червня 2018 року позивач звернулася до відповідача з заявою, в якій просила повідомити відомості про земельну ділянку площею 0,0205 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 для отримання витягу з державного земельного кадастру (а.с.21).

Листом №А457/0-0.15-524/153-18 від 11 липня 2018 року позивача повідомлено про відсутність в архівному фонді Державного земельного кадастру технічної документації та відомостей про земельну ділянку за кадастровим номером :04:016:0041. Також запропоновано звернутися до державного реєстратора в Центр надання адміністративних послуг Житомирської міської ради (а.с.22).

13 липня 2018 року позивач повторно звернулася до відповідача з заявою, в який просила внести відомості про земельну ділянку площею 0.0205 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, до державного земельного кадастру (а.с.23).

Листом №А0490/0-0.15-524/153-10 від 31 липня 2018 року ОСОБА_1 повторно повідомлено про відсутність в архівному фонді Державного земельного кадастру технічної документації та відомостей про земельну ділянку за кадастровим номером 810136300:04:016:0041. Також запропоновано звернутися до державного реєстратора в Центр надання адміністративних послуг Житомирської міської ради (а.с.24).

31 серпня 2018 року позивач звернулася з листом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з проханням роз`яснити дії Головного управління Державного земельного кадастру у Житомирській області щодо втрати технічної документації та відсутності кадастрового номеру на мою земельну ділянку (а.с.25).

Листом №А2767/0-0.21-5172/6-18 ОСОБА_1 було надано відповідь, яка на думку позивача, лише цитувала виписки із статей законодавства і не розкривала суті поставлених нею в заяві питань (а.с.26).

8 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Житомирської міської ради з листом в якому просила роз`яснити ситуацію щодо втрати технічної документації та відсутності зареєстрованого кадастрового номеру :04:016:0041 земельної ділянки по АДРЕСА_2 (а.с.27-28).

Листом №5755/13 від 5 листопада 2018 року позивачу повідомлено, що відповідно до чинного законодавства, якщо відомості про земельні ділянки не були внесені до Державного реєстру земель їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації з землеустрою (а.с.29).

6 лютого 2019 року позивач звернулася повторно до Житомирської міської ради з листом в якому вказувала, що Комунальним підприємством «Житомирський міський центр земельних відносин» в 2009 році виготовлено на замовлення її чоловіка технічний звіт на земельну ділянку по АДРЕСА_2 в місті Житомирі, проте в подальшому дане комунальне підприємство було ліквідоване і ним не передано до Державного земельного кадастру у м. Житомирі виготовлену технічну документацію, внаслідок чого в реєстрі відсутній кадастровий номер земельної ділянки. Позивач просила роз`яснити виниклу ситуацію щодо втрати технічної документації та відсутності зареєстрованого кадастрового номеру :04:016:0041 земельної ділянки на АДРЕСА_2 (а.с.30). Відповіді на вказаний лист до часу звернення до суду не отримала.

9 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області з заявою, до якої додала необхідні документи, з проханням внести відомості до Державного земельного кадастру земельну ділянку за кадастровим номером :04:016:0041 (а.с.36).

Листом відповідача від 5 серпня 2019 року ОСОБА_1 отримала відмову в задоволенні своєї заяви та їй було повідомлено, що відомості про земельну ділянку за кадастровим номером :04:016:0041 відсутні в Державному земельному кадастрі (а.с.37).

Вважаючи таку відмову відповідача неправомірною, та такою, що порушує її права та унеможливлює оформлення належної їй спадщини, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Отже, суб`єктивне право власності на землю не є безумовним. Воно виникає і реалізується на підставах та у порядку, визначеному Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України.

Відповідно до частини 1 статті 33 Земельного кодексу України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Головне управління в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України та Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, затвердженим Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12 листопада 2019 року №285.

Щодо визнання дій Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, що полягали у відмові внести відомості про земельну площею 0,0205 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 до Державного земельного кадастру та зобов`язання внести відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України від 7 липня 2011 року №3613-VІ "Про Державний земельний кадастр" (далі - Закон №3613-VІ) Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордон) України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісних і якісних характеристик земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону №3613-VІ, ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Держателем Державного земельного кадастру є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною 1 статті 9 Закону №3613-VІ передбачено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відомості про земельну ділянку містять також інформацію про її власників (користувачів) (частина 2 статті 15 Закону №3613-VІ).

Відповідно до вимог статті 25 цього ж Закону види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом. Документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.

До видів документації із землеустрою, окрім іншого відносяться:

г) проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок;

і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

к) технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель.

Таким чином, технічна документація із землеустрою розробляється щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та щодо інвентаризації земель. Для відведення земельних ділянок та приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій розробляються проекти землеустрою.

При цьому, для кожної конкретної мети використання земельної ділянки, розробляється відповідний вид документації.

Крім чого, позивач у позовній заяві посилається на статтю 79-1 Земельного кодексу України, яка визначає порядок формування земельної ділянки та зазначає, що земельна ділянка уже сформована, оскільки має кадастровий номер.

Так, відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності; за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Зі змісту позовної заяви встановлено, що земельній ділянці, яка відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю І-ЖТ №044401 належала ОСОБА_2 , було присвоєно кадастровий номер, а тому Державний земельний кадастр має містити відомості про дану земельну ділянку, однак з позовної заяви та доданих матеріалів жодним чином не підтверджується факт такого присвоєння кадастрового номеру та чи взагалі було погоджено документацію із землеустрою для здійснення відповідної реєстрації та присвоєння кадастрового номеру.

Стосовно присвоєння кадастрового №:04:016:0041 для земельної ділянки суд зазначає наступне.

З метою забезпечення проведення державної реєстрації земельних ділянок у період до законодавчого врегулювання питань щодо ведення державного земельного кадастру та відповідно до пункту "д" статті 13 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України постановою від 18 серпня 2010 року затвердив Тимчасовий порядок присвоєння кадастрового номера земельній ділянці.

Відповідно до пункту 10 Тимчасового порядку, визначення та присвоєння кадастрового номера земельній ділянці здійснюють територіальні органи Держземагентства протягом десяти робочих днів.

Пункт 14-3 вищезазначеного порядку передбачає, що кадастровий номер присвоюється земельній ділянці після погодження документації із землеустрою та прийняття рішення про надання земельної ділянки у власність (користування) під час здійснення державної реєстрації земельної ділянки в Поземельній книзі в установленому порядку.

Датою присвоєння кадастрового номера є дата відкриття Поземельної книги.

Однак, як встановлено, з матеріалів справи, щодо земельної ділянки яка відповідно до держаного акту належала ОСОБА_2 , поземельна книга відкрита не була, тобто процедура щодо присвоєння кадастрового номера та реєстрації земельної ділянки не була проведена, що спростовує доводи позивача про зобов`язання внести відомості в Державний земельний кадастр без розроблення відповідної технічної документації.

Також, безпосередньо з технічного звіту вбачається, що будь-які погодження документації відсутні (а.с.12-20).

Як вже зазначалося, стаття 25 Закону України «Про землеустрій» передбачає види документації із землеустрою, до яких безпосередньо відноситься:

а) схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць:

5) проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць;

в) проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення. земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів;

г) проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок;

д) проекти землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб;

е) проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь;

є) проекти землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів;

ж) проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

з) робочі проекти землеустрою;

и) технічна документація із землеустрою щодо визначення та встановлення в натурі (на місцевості) державного кордону України;

і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

ї) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту;

й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок;

к) технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель.

Як вбачається, дана стаття не містить такого виду документації як «Технічний звіт», що також не передбачено чинним законодавством, з огляду на вказане позивачу необхідно розробити відповідну технічну документацію щодо земельної ділянки, після чого звертатися щодо відповідної реєстрації в Державному земельному кадастрі.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про землеустрій» землеустрій здійснюється на підстав, зокрема, укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про землеустрій» замовники документації із землеустрою за рахунок власних коштів мають право на вибір розробника та укладення з ним договору, якщо інше не передбачено законодавством України.

Частиною 2 статті 28 Закону України «Про землеустрій» встановлено, зокрема, що розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією.

У разі невиконання або неналежного виконання умов договору при здійсненні землеустрою, розробники документації із землеустрою несуть відповідальність, передбачену договором і законом.

Відповідно до частини 1 статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельних ділянок полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних, прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр», земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Згідно з частинами 1, 4 та 10 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки здійснюється шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Для того, щоб здійснити державну реєстрацію земельної ділянки, Державному метровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

- заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

- оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

- документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Також необхідно зазначити, що державний кадастровий реєстратор у своїй діяльності керується Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України «Про Державний земельний кадастр», указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, наказами Держгеокадастру України. Головного Управління Держгеокадастру у Житомирській області. Положенням про Міськрайонне управління у Житомирському районі та м. Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, та іншими нормативно-правовими актами.

Державний кадастровий реєстратор у строк, що не перевищує 14 робочих днів з дня прийняття заяви розглядає поданий пакет документів на відповідність пункту 67 та пункту 74 Постанови КМУ №1051 від 17 жовтня 2012 року «Про порядок ведення Державного земельного кадастру, в тому числі і на відповідність даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам). За результатами перевірки вносить відомості до Держань то земельного кадастру або приймає рішення.

Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Абзацом першим частини 1 статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» №3613-VI передбачено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру га відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки (частина 4 статті 9 Закону №3613-VІ).

Реєстрація земельної ділянки проводиться на підставі Закону №3613-VІ та відповідної технічної документації яку виготовляє відповідний розробник.

Також відповідно до частини 5 статті 5 Закону №3613-VІ, внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону.

Забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.

Крім того, відповідно до частини 6 статті 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що розробниками документації із землеустрою є юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою та фізичні особи-підприємці, які володіють необхідними технічними і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою, а не Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області.

У силу статті 28 Закону України «Про землеустрій» розробники документації із землеустрою зобов`язанні дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою.

Однак, як встановлено з матеріалів справи, позивач технічної документації із землеустрою не розробляла, а технічний звіт, що був розроблений раніше, не затверджений, поземельна книга відкрита не була, тобто процедура щодо присвоєння кадастрового номера та реєстрації земельної ділянки не була проведена до кінця, у зв`язку з чим внести будь-які відомості у Державний земельний кадастр, без розробленої документації із землеустрою у відповідача немає можливості, оскільки це буде суперечити нормам чинного законодавства.

Дана інформація також підтверджується довідкою Міськрайонного управління від 25 листопада 2019 року №2461/423-19-0.15, з якої встановлено, що в Державному земельному кадастрі відсутні будь-які відомості щодо спірної земельної ділянки.

Крім того, відповідно до Переліку адміністративних послуг органів виконавчої влади, які надаються через центр адміністративних послуг, затвердженого розпорядженням КМУ від 16 травня 2014 року №523-р внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюється через центри надання адміністративних послуг (пункт 56 Переліку).

Більш того, відповідно до вимог пунктів 135-136 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 чітко врегульована можливість здійснення державної реєстрації земельної ділянки, сформовану в результаті поділу, шляхом внесення відповідного запису до Державного земельного кадастру відомостей про таку земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки, з якої виділилися окрема земельна ділянка. шляхом закриття Поземельної книги відповідно до пункту 60 цього Порядку із скасуванням кадастрового номера земельної ділянки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

Згідно з вимогами пункту 137 цього ж Порядку прямо зазначено, що у разі відновлення меж земельної ділянки за її фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж кадастрові номери відповідних земельних ділянок не скасовуються, а відповідні зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до поземельних книг відповідно до пунктів 116 - 118, 120 - 122 цього Порядку.

На виконання вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем доведено правомірність своїх дій, тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір на користь позивача не стягується.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (вул.Довженка, 45, м.Житомир, 10002, ) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Гурін