Справа № 404/6705/17(2-а/404/89/18)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 липня 2019 року м. Дніпросправа № 404/6705/17(2-а/404/89/18)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 лютого 2019 року

у адміністративній справі №404/6705/17(2-а/404/89/18) за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про скасування постанови про накладення штрафу, стягнення витрат за виконавчим провадженням та виконавчого збору ,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 лютого 2019 року задоволено у повному обсязі адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (до реорганізації - Кропивницьке об`єднане управління Пенсійного Фонду України в Кіровоградській області), а саме, визнано протиправними та скасовано винесені старшим державним виконавцем Донцовою О.В. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області постанови про накладення штрафу від 17.10.2017 року по № ВП № 53193396 у розмірі 5100,00 грн., від 17.10.2017 року по № ВП № 53193362 у розмірі 5100,00 грн., від 09.11.2017 року по ВП № 53193362 у розмірі 10 200,00 грн., від 09.11.2017 року по ВП № 53193396 у розмірі 10 200,00 грн.; а також постанови старшого державного виконавця Донцової О.В. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про стягнення з боржника витрат за виконавчим провадженням по ВП № 53193362 від 09.11.2017 року у розмірі 88,40 грн., по ВП № 53193396 від 09.11.2017 року у розмірі 144,40 грн.; і постанови старшого державного виконавця Донцової О.В. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням по ВП № 53193396 від 09.11.2017 року у розмірі 12 800,00 грн., по ВП № 53193362 від 09.11.2017 року у розмірі 12 800,00 грн.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено до апеляційного суду відповідачем по справі з підстав неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим просить рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда скасувати з одночасним прийняття нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Апеляційна скарга Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції мотивована відсутністю підстав для задоволення позовних вимог у цій справі, оскільки оскаржувані позивачем у цій справі постанови старшого державного виконавця Донцової О.В. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області були винесені з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчих провадженнях, відкритих виконавчими документами, копії яких направлено рекомендованою кореспонденцією сторонам виконавчого провадження, з одночасним попередженням боржника про необхідність виконання рішення протягом 10 робочих днів і про стягнення виконавчого збору у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

При цьому, апелянт звертає увагу судової колегії на тому, що боржник 11.01.2017 року листом повідомив відділ примусового виконання рішень про проведення перерахунку та поновлення виплати з 07.10.2009 року раніше призначеної пенсії пенсій ОСОБА_1 - згідно розпорядження №825046 від 27.09.2016 року та ОСОБА_2 - згідно розорядження №825045 від 27.09.2016 року, із зазначенням щомісячного розміру пенсії вказаних осіб та суми нарахованої суми пенсії, поновленої їм у тому розмірі який існував до моменту припинення її виплата. Проте, у зв`язку з надходженням до відділу звернення представника стягувачів Акермана О.М. щодо непогодження з заначеним розміром пенсії, для недопущення порушення прав та законних інтересів стягувачів у виконавчому провадженні, державний виконавець керуючись ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" звертався до Кіровоградського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області з вимогою надати інформацію щодо обгрунтування розміру поновлено з 07.10.2009 року пенсії призначеної ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , у відповідь 25.01.2017 року було отримано лист від боржника, яким останній повідомив, що перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 починаючи з 07.10.2009 року згідно рішення суду здійснено.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача заперечує проти задоволення її вимог вказуючи на те, що управлінням проведено в повному обсязі виконаная судового рішення по справі № 404/48/16-а на підставі якого за виданими Кіровським районним судом м. Кіровограду виконавчим листами ВП № 53193396 та ВП № 53193362 Кіровоградське об`єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області було зобовязано здійснити перерахунок та прийняти рішення про поновлення ОСОБА_1 виплати раніше призначеної пенсії по інвалідності як інваліду Великої Вітчизняної війни II групи починаючи з 07.10.2009 р. і здійснити перерахунок та прийняти рішення про поновлення ОСОБА_2 виплати раніше призначеної пенсії за віком починаючи з 07.10.2009 р., а викладені в Постановах про накладення штрафів висновки відповідача про не виконано рішення суду є безпідставними та свідчать про перевищення ним своїх повноважень внаслідок надання оцінки діям та правильності нарахування пенсії.

При цьому, позивач акцентує увагу судової колегії на тому, що в рішенні суду по справі № 404/48/16-а вказано саме провести перерахунок та поновити виплату раніше призначеної пенсії, у звязку з чим стягувачам ОСОБА_2 і ОСОБА_1 проведено перерахунок та поновлено виплату пенсій з 07.10.2009 року у розмірі раніше призначених пенсій, а подальші перерахунки пенсій вказаним особам рішенням суду не було передбачено. Вважає, що суд першої інстанції вірно вказав на порушення відповідачем норм ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державний виконавець вирішив перевірити і застосувати штраф через 8 місяців, а наступний через 9 місяців. Вказує, що бачення управління та відповідача щодо виконання рішення суду у спірному випадку розходяться, але державний виконавець не є спеціалістом з призначення пенсії та фахівцем в галузі соціального забезпечення, і не може на себе перебирати функції органів Пенсійного фонду, тому доводи апеляційної скарги відповідача не можуть трактуватися на його користь. Стосовно виконавчого збору, позивач вказує на порушення відповідачем вимог ст. 2 Закону №1404-19 при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки розмір нарахованої щомісячної пенсійної виплати відноситься до періодичних платежів, що можливість справлянні виконавчого збору за їх стягнення, тим більш, що рішення суду пенсійним органом виконано ще в січні 2017 року самостійно.

Позивач також вважає правильним висновки суду першої інстанції у цій справі про безпідставність розрахунку відповідачем розміру виконавчого збору з застосуванням розміру діючого з 01.01.2017 року заробітної плати, хоча на момент відкриття виконавчого провадження розмір мінімальної заробітної плати згідно норм Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» становив 1600,00 грн.

За наведених обставин, позивач вважає, що у державного виконавця були відсутні законні підстави для застосування штрафу, так як рішення виконано позивачем самостійно, перерахунок проведено, виплату відновлено, а нараховану суму коштів виплачено, що підтверджується платіжним дорученням №170 від 19.01.2017 року, і у сукупності свідчить про незаконність застосування штрафу та нарахування виконавчого збору пенсійному органу, тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги старшого державного виконавця Донцової О.В..

Обговоривши доводи апеляційної скарги відповідача та відзиву позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин спірних правовідносин та правильність їх юридичної кваліфікації, судова колегія вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та цхвалити нову постанову про відмову у задоволені вимог позивача, виходячи з нижченаведеного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що оскаржувані у цій справі позивачем постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Донцової О.В.:

- про накладення штрафу від 17.10.2017 року у розмірі 5100,00 грн. і від 09.11.2017 року у розмірі 10 200,00 грн.; про стягнення з боржника витрат від 09.11.2017 року у розмірі 144,40 грн.; та про стягнення виконавчого збору від 09.11.2017 року у розмірі 12 800,00 грн. - були винесені у виконавчому провадженні № ВП 53193396,

- про накладення штрафу від 17.10.2017 року у розмірі 5100,00 грн. і від від 09.11.2017 року у розмірі 10 200,00 грн.; про стягнення виконавчого збору від 09.11.2017 року у розмірі 10 200,00 грн., та про стягнення з боржника витрат від 09.11.2017 року у розмірі 88,40 грн. - були винесені у виконавчому провадженні № ВП 53193362.

Зазначені виконавчі провадження № ВП 53193396 і № ВП 53193362 були відкриті державним виконавцем на підставі виданих секретарем Кіровського районного суду м. Кіровограда 22 листопада 2016 року виконавчих листів №404/48/16-а (2-а/404/66/16) задля примусового виконання постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 травня 2016 року у справі №404/48/16-а (2-а/404/66/16), яким відновлено права пенсіонерів на отримання пенсії і яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання. А саме, зазначеним рішення суду - задоволено позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Кіровоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області, визнано протиправними рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді № 450 від 10.12.2015р. про відмову в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 і №176471 від 10.12.2015 р. про відмову в поновленні виплати пенсії ОСОБА_2 , з одночасним зобов`язанням Кіровоградське об`єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області здійснити перерахунок та прийняти рішення про поновлення ОСОБА_1 виплати раніше призначеної пенсії по інвалідності, як інваліду Великої няної війни II групи, починаючи з 07 жовтня 2009 року і здійснити перерахунок та прийняти рішення про поновлення ОСОБА_2 виплати раніше призначеної пенсії за віком, зчи з 07 жовтня 2009 року.

Беззаперечно встановленим фактом є те, що підставою для відкриття державним виконавцем 27.12.2016 року виконавчих проваджень № ВП 53193396 і № ВП 53193362 - слугувало невиконання постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 травня 2016 року у справі №404/48/16-а (2-а/404/66/16) в добровільному порядку позивачем по справі, який будучи стороною по справі №404/48/16-а був обізнаний про результат вирішення спору і мав можливість виконати судове рішення самостійно і без втручання органів державної виконавчої служби, якими саме і реалізується державна політика у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів.

Таким чином, винесення державним виконавцем постанов про відкриття виконавчих проваджень та направлення їх копії сторонам виконавчого провадження (боржнику до виконання, а стягувану до відома) рекомендованою кореспонденцією, з попередженням боржника про необхідність виконання рішення протягом 10 робочих днів та про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат - повністю відповідає вимогам ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження", а твердження позивача у цій справі про «самостійне виконання головним управлінням рішення суду» - суперечить фактичним обставинам у цій справі та нормам чиного законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, тому не повинно прийматися до уваги адміністративним судом при вирішенні спору у цій справі по суті.

За загальним правилом, рішення суду виконують після набрання ним законної сили і добровільно виконаним рішення суду вважається: з моменту набрання рішенням суду законної сили; та до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження. Дійсно, в попереднії редакціях Закон "Про виконавче провадження" передбачав строк для самостійного виконання рішення - до 7 днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, але наразі такого порядку немає і виконання рішення немайнового характеру підлягає впродовж 10 робочих днів, про що саме дежавний виконавець і зазначив у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Тобто, виконання судового рішення після відкриття виконавчого провадження та протягом 10 днів - не може вважатися добровільно виконаним боржником і це не звільняє боржника за виконавчим провадженням від сплати виконавчого збору, визначення якого надано у ст.27 Закону України "Про виконавче провадження", і який стягується з боржника до Державного бюджету України на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Розуміння позивачем того, що рішення суду по справі №404/48/16-а (2-а/404/66/16) виконується ним у примусовому порядку (а не у добровільному) підтверджується фактом звернення позивача до державного виконавця з проханням відкладення виконавчих дій (а.с.129-133, 187-190).

За наведених обставин, судова колегія визнає помилковими висновки суду першої інстанції в тій частині, що у даному спірному випадку мало місце самостійне виконання позивачем рішення суду за виконавчим листом №404/48/16-а у строк встановлений старшим державним виконавцем в постанові про відкладення проведення виконавчих дій до 27 січня 2017 року, оскільки як зазначалося вище по тексту і як свідчить зміст ст.26 та ст.27 Закону України "Про виконавче провадження", якими чітко визначено що вважається початком примусового виконання судового рішення і розмір виконавчого збору з боржника - юридичної особи (в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати) за примусове виконання рішення немайнового характеру.

Надуманими судова колегія також вважає висновки суду першої інстанції в частині необхідності розрахунку виконавчого збору виходячи із норм Закону України "Про Державний бюджет на 2016 рік", тобто, з огляду на розмір мінімальної заробітної плати 1600,00 грн., що діяв на момент відкриття виконавчого провадження, а не із застосуванням діючого з 01.01.2017 року розміру заробітної плати.

Так, обговорюючи питання про розмір стягнутого з позивача виконавчого збору, суд першої інстанції правильно встановив, що постанови про стягнення виконавчого збору винесені державним виконавцем 09 листопада 2017 року. При цьому, суд обгрунтовано зазначив, що стягнення виконавчого збору врегульовано ст.40 Закону України "Про виконавче провадження". Разом з тим, суд з незрозумілих причин проігнорував як зміст ч.3 ст.40 цього Закону так і той факт, що виконавчий збір на час закінчення виконавчого провадження з позивача не було стягнуто, а у листопаді 2017 року (винесення постанови про стягнення виконавчого збору) розмір мінімальної заробітної плати складав вже 3200 грн., що виходячи із положень ст.27 Закону України "Про виконавче провадження", якою визначено розмір виконавчого збору з боржника - юридичної особи в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати - складає суму у розмірі 12800 грн., як і було розраховано державник виконавцем.

Не правильною колегія суддів також визнає надану судом першої інстанції у цій справі правову оцінку постанов про накладення штрафу на позивача: ВП № 53193362 та ВП №53193396 від 17 жовтня 2017 року - у розмірі 5100,00 грн. та ВП № 53193362 та ВП №53193396 від 09 листопада 2017 року - у розмірі 10 200,00 грн., оскільки суд першої інстанції хоча у даному випадку і послався обгрунтовано на положення ст.129-1 Конституції України ст. ст. 14, 370, ч.4 ст.372 КАС України, ст.ст.1, 5, 26, 63 Закону України "Про виконавче провадження", у той же час неправильно застосував ці положення до спірних правовідносин, і підставою цього стало нестардартне для адміністративного суду розуміння факту виконання пенсійним органом судового рішення по справі № 404/48/16-а, що приймалося саме задля відновлення пенсійних прав громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що були порушені пенсійним органом прийнятими 10.12.2015р. про відмову в поновленні виплати пенсій і продовжують порушуватися протягом тривалого часу (з жовтня 2009 року до наступного часу), оскільки не відновлюються у повному обсязі навіть після винесення 31 травня 2016 року Кіровським районним судом м. Кіровограда постанови у справі №404/48/16-а (2-а/404/66/16), якою визнано протиправними рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про відмову в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та зобов`язано Кіровоградське об`єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області здійснити перерахунок і прийняти рішення про поновлення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 виплати раніше призначених пенсії починаючи з 07 жовтня 2009 року.

Спірні у цій справі правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року. Конституцією України закріплено, що судове рішення ухвалюється іменем України, і судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відповідно, державний виконавець відкривши виконавче провадження, зобовязаний вжити усі передбачені законом заходи задля своєчасного та повного виконання судового рішення, а у разі невиконання боржником рішення без поважних причин, державний виконавець зобовязаний виносити постанову про накладення на боржника штрафу, що саме і прописано у ст.63 та ст.75 Закон України "Про виконавче провадження", аналізуючи зміст яких в контексті цієї справи, судова колегія дійшла висновку, що накладення на позивача штрафу за невиконання постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 травня 2016 року у справі №404/48/16-а (2-а/404/66/16), яким відповідач у цій справі (боржник виконавчого провадження) зобов`язувався до вчинення певних дій - є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування як накладення на боржника штрафу - є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно зазначивши в своїй постанові, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин, у той же час суд не надав належної оцінки тому, які саме в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» обставини невиконання рішення можуть визнаватися поважними, внаслідок чого пославшись на зміст резолютивної частини постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 травня 2016 року і на відмову в роз`ясненні рішення суду ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 вересня 2017 року з підстав його зрозумілості - суд дійшов помилкового висновку про те, відповідач здійснивши перерахунок та поновлення виплати раніше призначених пенсій громадянам ОСОБА_1 починаючи з 07.10.2009 року згідно розпоряджень № 825045 від 27.09.2016 року та № 825046 від 27.09.2016 року і провівши через КФ ПАТ "Приватбанк" за платіжним дорученням №170 від 19.01.2017 року виплату перенарахованих ним коштів - тим самим ще у січні 2017 року виконав рішення суду по справі № 404/48/16-а і вимогу державного виконаця, що свідчить про відсутність підстав для накладення штрафу за невиконання судового рішення.

Водночас, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що згідно розпоряджень Кіровоградського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області №825046 від 27.09.2016 року, та №825045 від 27.09.2016 року, громадянам ОСОБА_1 проведено перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії тільки за період з 07 жовтня 2009 року по 31 січня 2017 року виходячи із щомісячного розміру пенсії ОСОБА_1 709,54 грн. та ОСОБА_2 - 610,30 грн., тобто, в тому розмірі який був призначений вказаним особам станом на 07.10.2009 року, але без подальших перерахунків та виплат пенсій вказаним особам.

Зазначені у попередньому абаці обставини були підставою для звернення представника стягувачів до відділу державної виконачої служби, і відповідно вимог ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" стало підставою для звернення державного виконавця до боржника-Кіровоградського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області з вимогою надати інформацію щодо обґрунтування розміру пенсії призначеної громадянам ОСОБА_1 (а.с. 139-140, 196).

Проте, за переконанням позивача, що підтверджено його листами (а.с. 141-144, 197-201), рішення суду у справі №404/48/16-а (2-а/404/66/16) пенсійним органом виконано в повному обсязі, оскільки предметом розгляду в суді було саме поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а інші подальші перерахунки пенсій вказаним особам судовим рішенням не передбачалося, що в свою чергу на думку колегії суддів свідчить про грубе порушення позивачем загальних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», саме вимог: ст.28 - яка визначає мінімальний розмір пенсії за віком; ст.33 - якою встановлено - розмір пенсії по інвалідностісті; ст.42 - якою чітко визначено про перерахунок раніше призначених пенсій для забезпечення індексації пенсії шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії; та інших положень цього Закону для виконання яких не потребується винесення судом рішення, тим більш у випадках, подібних данній спірній ситуації (внаслідок визнання протиправними рішень пенсійного органу про відмову у поновленні виплати раніше призначених пенсій громадян)

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсійні виплати - грошові виплати в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, що здіснюються у вигляді пенсії, довічної пенсії або однарозової виплати. Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягннення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують, члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Стаття 42 вказаного Закону визначає, що для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 27 Закону № 1058-IV розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частиною другою статті 42 цього Закону.

Частиною другою статті 42 Закону передбачено, що пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Крім того, індексації пенсії, передбаченої частиною першою цієї статті, у разі якщо величина середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, за минулий рік зросла, з 1 березня поточного року розмір пенсії підвищується на коефіцієнт, що відповідає не менш як 20 відсоткам темпів зростання середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні порівняно з попереднім роком, крім випадків, коли підвищення пенсійних виплат за минулий рік перевищило цей коефіцієнт. Якщо коефіцієнт підвищення пенсійних виплат у минулому році був менший, ніж зазначений у цій частині, то збільшення пенсій здійснюється з урахуванням попереднього підвищення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно- правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; а поріг індексації це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, до яких, крім іншого, відноситься пенсія. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Відповідно до ч. 4 ст. 5 цього ж Закону індексація пенсій, інших виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших видів соціальної допомоги проводиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно із п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі за текстом - Порядок), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 % (в редакції до 1 січня 2016 року) та в розмірі 103 % (в редакції після 1 січня 2016 року). Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в цьому пункті.

Отже, очевидним на думку судової колегії є факт того, що обовязок призначення, перерахунку і поновлення пенсій громадянам України - віднесено до виключної компетенції пенсійного органу, як держаного органу зобовязаного виконувати у відповідності до вимог ст.19 Конститкції України свої повноваження, що саме і було предметом розгляду у справі №404/48/16-а (2-а/404/66/16) по якій позивач не виконав рішення суду першої інстанції внаслідок того, що обмежився при перерахунку пенсій громадян ОСОБА_1 лише розміром, обчисленим станом на 2009 рік (20 років тому)

Задля розуміння наведених у попередньому абзаці обставин не потрібно бути спеціалістом пенсійного органу чи мати спеціальну освіту, тому висновки суду першої інстанції про безпідставність предявлених до позивача вимог державного виконаця про виконання судового рішення по справі №404/48/16-а (2-а/404/66/16) у повному обсязі, і накладення штрафу на позивача за невчинення передбачених законом дій під час примусового виконання судового рішення - є безпідставним та незаконим, що в свою чергу є підставою для скасування рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 лютого 2019 року.

Оскільки виконавчими документами, що підлягали виконанню у даній спірній ситуації чітко було визначено "Зобов`язати Кіровоградське об`єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області здійснити перерахунок та прийняти рішення про поновлення громадянам ОСОБА_1 виплати раніше призначених пенсій починаючи з 07 жовтня 2009 року" та "Зобов`язати Кіровоградське об`єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області здійснити перерахунок та прийняти рішення про поновлення громадянам ОСОБА_1 виплати раніше призначених пенсій починаючи з 07 жовтня 2009 року", тобто, на боржника було покладено обов`язок здійснення перерахунку пенсій, а контроль за повнотою та правильністю здійснення такого перерахунку Законом покладено на державного виконавця, судова колегія визнає, що державний виконавець у спірному випадку діяв у відповідності до вимог чинного законодавства і усі прийняті ним постанови є правомірними та скасуванню не підлягають.

Незаконим судова колегія також визнає рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, визначення яких чітко наведено у ст.42 Закону України "Про виконавче провадження" і які здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що ні Закон України "Про виконавче провадження" ні Інструкція з організації примусового виконання рішень не містить переліку підстав за яких витрати виконавчого провадження не стягуються, і будь-яких обгрунтованих причин для звільнення пенсійного органу у даному спірному випадку від стягнення з нього витрати виконавчого провадження за постановами державного виконавця ні судом першої інстанції ні судом апеляційної інстанції - не встановлено, що свідчать про наявність підстав для скасування рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 лютого 2019 року і в цій частині.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія судів керуючись ст.ст. 242, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, -

П о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області - задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 лютого 2019 року - скасувати та прийняти інше рішення у справі.

Відмовити у задоволенні адміністративного позов Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про скасування постанови про накладення штрафу, стягнення витрат за виконавчим провадженням та виконавчого збору - у повному обсязі

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов