Справа № 160/10744/19
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Н.В.
01 листопада 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2019 року виплату призначеної пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити виплату ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену пенсію по втраті годувальника за період з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2019 року;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 30 (тридцяти) днів з дня набрання рішенням законної сили.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у зв`язку з проведенням бойових дій в м. Донецьку, була вимушена переїхати до м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, де стала на облік як внутрішньо переміщена особа. Відповідачем, в особі Довгинцівського відділу обслуговування громадян в м. Кривий Ріг була взята на пенсійний облік та перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа, та отримувала пенсійне забезпечення за місцем фактичного проживання, яке являється основним засобом існування. Відповідями від 24.06.2019 № 4103/П-09, 4152/П-09, від 01.07.2019 № 4103/П-09, № 4152/П-09, від 30.08.2019 № 6177/П-09 відповідач підтверджує факт нарахування, але невиплати пенсії з 01.08.2018 року на підставі даних отриманих з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан». З такими діями відповідач не погоджується та вважає, дії відповідача, що полягають у припиненні та не виплаті пенсійного забезпечення неправомірними.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
03 грудня 2019 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки не погоджується з позовними вимогами, та вважає їх необґрунтованими. Зауважив, що припинення або відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам проводиться відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365». Так, на підставі даних отриманих з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обліку інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», розпорядниками якої є Адміністрація Державної прикордонної служби України, було виявлено тривалу відсутність позивача (понад 60 днів) за місцем проживання та було прийнято рішення про призупинення позивачу виплати пенсії починаючи з 01.09.2018 року. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 05.09.2018 року було направлено запит до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у м. Кривому Розі ради щодо отримання інформації для призначення (відновлення) позивачу виплати пенсії. 24.09.2018 року на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшла інформація від 19.09.2018 за № 5/15-330 управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у м. Кривому Розі ради щодо скасування дії довідки на ім`я позивача про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи. 03.10.2018 року було отримано витяг з протоколу від 25.09.2018 за № 115 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам щодо припинення позивачу соціальної виплати у зв`язку з скасуванням дії довідки. На підставі заяви позивача від 22.10.2018 року та довідки від 22.10.2018 за № 681179 про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно направлено запит до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у м. Кривому Розі ради щодо перевірки фактичного місця проживання/перебування як внутрішньо переміщеної особи. 12.12.2018 року було отримано витяг з протоколу від 04.12.2018 за № 125 засідання комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам щодо відмови позивачу в призначенні соціальної виплати у зв`язку із тим, що факт проживання не підтверджено актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї. На запит головного управління від 29.01.2019 за № 2348/03-02/15 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у м. Кривому Розі ради щодо встановлення наявності/відсутності підстав для скасування дії довідки на ім`я позивача про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи 11.02.2019 року, а також отримано витяг з протоколу від 05.02.2019 за № 133 щодо відмови у призначені позивачу соціальної виплати у зв`язку із не підтвердженням факти проживання/перебування, про що позивача було повідомлено листом від 15.02.2019 за № 3553/03-02/23. На підставі заяви позивача від 03.06.2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області знову було направлено запит до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у м. Кривому Розі ради. 26.06.2019 року отримано витяг з протоколу від 18.06.2019 за № 152 комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам щодо прийняття рішення комісії про призначення позивачу соціальної виплати відповідно до чинного законодавства. З огляду на викладене, позивачу поновлено виплату пенсії з 01.09.2018 року. Доплату пенсії за період з 01.09.2018 по 31.07.2019 в сумі 32 798, 00 грн. буде проведено після прийняття окремого порядку.
Справу розглянуто відповідно до ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію у разі втрати годувальника, про що свідчить копія пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Пенсійним фондом України від 12.03.2017 року.
ОСОБА_1 є особою з другою групою інвалідності, яку було встановлено безстроково, що підтверджується копією витягу із акту огляду МСЕК від 29.01.2003 року
Також, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 681179 від 22.10.2018 року.
01 вересня 2018 року відповідачем виплату пенсії ОСОБА_1 припинено.
Листами від 24.06.2019 № 4103/П-09, 4152/П-09 та від 01.07.2019 № 4103/П-09, від 14.08.2019 № 4152/П-09 Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області повідомило ОСОБА_1 , що на підставі даних, отриманих з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», виявлена тривала відсутність позивача (понад 60 днів) за місцем проживання та прийнято рішення про призупинення виплати пенсії, починаючи з 01.09.2018 року. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 05.09.2018 року було направлено запит до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у м. Кривому Розі ради щодо отримання інформації для призначення (відновлення) позивачу виплати пенсії. 24.09.2018 року на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшла інформація від 19.09.2018 за № 5/15-330 управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у м. Кривому Розі ради щодо скасування дії довідки на ім`я позивача про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи. 03.10.2018 року було отримано витяг з протоколу від 25.09.2018 за № 115 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам щодо припинення позивачу соціальної виплати у зв`язку з скасуванням дії довідки. На підставі заяви позивача від 22.10.2018 року та довідки від 22.10.2018 за № 681179 про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у м. Кривому Розі ради щодо перевірки фактичного місця проживання/перебування як внутрішньо переміщеної особи. 12.12.2018 року було отримано витяг з протоколу від 04.12.2018 за № 125 засідання комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам щодо відмови позивачу в призначенні соціальної виплати у зв`язку із тим, що факт проживання не підтверджено актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї. На запит головного управління від 29.01.2019 за № 2348/03-02/15 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у м. Кривому Розі ради щодо встановлення наявності/відсутності підстав для скасування дії довідки на ім`я позивача про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи 11.02.2019 року, а також отримано витяг з протоколу від 05.02.2019 за № 133 щодо відмови у призначені позивачу соціальної виплати у зв`язку із не підтвердженням факти проживання/перебування, про що позивача було повідомлено листом від 15.02.2019 за № 3553/03-02/23. На підставі заяви позивача від 03.06.2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області знову було направлено запит до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у м. Кривому Розі ради. 26.06.2019 року отримано витяг з протоколу від 18.06.2019 за № 152 комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам щодо прийняття рішення комісії про призначення позивачу соціальної виплати відповідно до чинного законодавства. З огляду на викладене, позивачу поновлено виплату пенсії з 01.09.2018 року. Доплату пенсії за період з 01.06.2019 по 31.07.2019 в сумі 6 122, 00 грн. буде виплачено в серпні місяці 2019 року, а доплату за період з 01.09.2018 по 31.05.2019 в сумі 26 676,00 грн. після прийняття окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Листом від 30.08.2019 № 6177/П-09 року Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області зокрема повідомило ОСОБА_1 , що доплату пенсії за період з 01.09.2018 по 31.07.2019 в сумі 32 798, 00 грн. буде проведено після прийняття окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365".
Вважаючи, на підставі викладеного, свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як встановлено статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року №1706-VII визначено поняття внутрішньо переміщеної особи, якою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Згідно ч.2 цього Закону адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.
Приписами статті 4 Закону №1706-VII визначаються правила обліку внутрішньо переміщених осіб, а саме факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.7 цього Закону закріплюється забезпечення реалізації прав зареєстрованих внутрішньо переміщених осіб, насамперед, на пенсійне забезпечення та визначається, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України.
Громадянин пенсійного віку, який перебуває у складних життєвих обставинах, якого зареєстровано внутрішньо переміщеною особою, має право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон № 1058-IV.
Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Отже, нормативно-правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Відповідно до ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 01.01.2004 року №1058-IV пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії.
Статтею 46 цього Закону визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону № 1058-IV, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.
Проте, жоден з таких випадків управлінням Пенсійного фонду не застосований та не доведений.
З огляду на наведене, відповідачем порушено вимоги статті 49 Закону № 1058-IV, оскільки позивачу припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав. З точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відбулось втручання у право власності позивача і таке втручання не було законним.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 13 березня 2018 року (справа № 235/4162/17), 20 березня 2018 року (справа № 234/2389/17), а також у рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18).
Водночас, відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Як було встановлено судом, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для зупинення позивачу виплати пенсії. Скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є, передбаченою статтею 49 Закону № 1058-IV, підставою для зупинення виплати пенсії.
Відтак, встановивши те, що виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом № 1058-IV, суд зазначає на протиправність таких дій відповідача.
Слід також зазначити, що вимоги ст.49 Закону України №1058-ІV є пріоритетними поряд з вимогами, встановленими постановами Кабінету Міністрів України, якими врегульовано окремі питання обліку та соціального забезпечення вимушених переселенців.
Вказані підзаконні нормативні акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року № 263/7763/17.
Так, Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 визначається лише механізм здійснення контролю за проведенням виплати внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Посилання відповідача на норми постанов Кабінету Міністрів України є безпідставними, враховуючи положення ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є пріоритетними для застосування у даних правовідносинах.
Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.
Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.
З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з вересня 2018 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах встановлено ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України .
Згідно ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Зважаючи, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом, а не обов`язком суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, з урахуванням того, що позивачем не наведено належних обґрунтувань та не надано доказів, що підтверджують необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням рішення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у даній справі.
Позивач відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільнений, таким чином судом не здійснювався розподіл судових витрат.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262, 382, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2019 року виплату призначеної пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити виплату ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену пенсію по втраті годувальника за період з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2019 року.
Допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії ОСОБА_1 у межах суми стягнення за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко