Справа № 697/3184/19
Суддя: Льон О. М.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 697/3184/19
Провадження № 2-а/697/1/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Льон О.М.

за участю секретаря Дрянової Н.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - Бовшика М.Ю.

представника відповідача Заболотських В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Каневі справу за адміністративним позовом Бовшика Миколи Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Бовшик М.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування позову вказує, що 12.12.2019 завідувачем Канівського РС УДМС України у Черкаській області Заболотських В.В. відносно позивача було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП України (проживання за недійсними документами) та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. Із вказаною постановою не погоджується, оскільки вона винесена з порушенням норм права та є незаконною. ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Яблунів, Канівського району, Черкаської області, та на час розпаду СССР проживав у м. Санкт-Петербург Російської Федерації. 28.11.1991 у зв`язку з прийняттям закону РФ «О гражданстве РСФСР», позивач автоматично набув громадянство Російської Федерації. З метою постійного проживання на своїй вітчизні ОСОБА_1 у 2002 році приїхав в Україну, а 18.03.2003 отримав безстрокову тимчасову посвідку на проживання, видану ВГПІС м. Черкаси. За період проживання в Україні ОСОБА_1 знайшов роботу та постійно працює, отримав від фіскальних органів індивідуальний податковий номер та довідку МСЕК про наявність 3 групи інвалідності. У листопаді 2019 ОСОБА_1 звернувся до Канівського РС УДМС України в Черкаській області з заявою про оформлення громадянства за територіальним походженням, після чого 12.12.2019 останній повторно прибув до даного органу з метою з`ясування результату розгляду його заяви, оскільки співробітником органу ДМС не було надано відповіді на заяву позивача, а натомість складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у розмірі 1700 гривень.

Протокол про адміністративне правопорушення від 12.12.2109 відносно ОСОБА_1 не відповідає вимогам КУпАП, зокрема, не зазначена суть адміністративного правопорушення, лише формально вказано «12.12.2019 о 15:00 за адресою: Канів Проживання за недійсними документами» та зазначено, що за це передбачена відповідальність відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП. З викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення формулювання адміністративного правопорушення неможливо об`єктивно встановити його суть, а тим більше місце його вчинення, оскільки визначення «КАНІВ» не дає чіткого, конкретного поняття про місце вчинення адмінправопорушення. З протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що документом, який посвідчує особу ОСОБА_1 є посвідка на постійне місце проживання від 18.03.2003, яка є недійсною. При складанні адмінпротоколу відносно ОСОБА_1 , останньому не надавалися послуги перекладача, оскільки він не в повній мірі володіє українською мовою. Незалучення до справи перекладача викликало у ОСОБА_1 не повне розуміння обставин справи та в певній мірі позбавило його права надавати заперечення та міркування щодо обставин справи.

На підставі складеного протоколу від 12.12.2019 серії МЧК 000275 начальником Канівського районного сектору управління ДМС України у Черкаській області винесено оскаржувану постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 1700,00 гривень. У постанові про накладення адміністративного стягнення не розкрито об`єктивної сторони правопорушення, його суть викладена формально. Обставини справи викладені у постанові повністю дублюються з протоколу, а нові обставини та докази не встановлені. Графа «При розгляді справи встановлено» взагалі не заповнена.

У постанові про накладення адміністративного стягнення вказано, що ОСОБА_1 порушено п. 7, п. 18 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМУ №321 від 25.04.2018 (далі- Порядку), однак не зазначено, який конкретно підпункт порушено. Вважає, що п. 7 та п. 18 Порядку не регулюють питання встановлення недійсності посвідки, а лише її обмін. Видана ОСОБА_1 у 2003 році посвідка на постійне проживання є безстроковою, а відповідач, притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, керується постановою КМУ №321, яка була прийнята 25.04.2018.

Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2705цс16 підтверджує, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином нормативно-правовий акт 2018 року не може поширюватися на відносини, що склалися у 2003 році, зокрема звужувати чи відміняти права особи.

Крім того, вважає, що у разі наявності у діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, відповідачу було відомо про це як мінімум з початку 2018 року. Адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП не є триваючим, тому постанова про накладення адміністративного стягнення від 12.12.2019 винесена з порушенням строків визначених ст. 38 КУпАП. В оскаржуваній постанові зазначено, що дана постанова набирає законної сили 21.11.2019, тобто раніше ніж дата її винесення. В самій графі постанови зазначено, що вона заповнюється після закінчення строку оскарження цієї постанови, який закінчився так і не розпочавшись, чим порушено право ОСОБА_1 на роз`яснення йому права на оскарження і постанови, зокрема, строку оскарження. Посвідка на проживання ОСОБА_1 не вилучена, не визнана недійсною та не знищена у встановленому законом порядку, співробітником органу ДМС винесено постанову про накладення адміністративного стягнення з порушенням законодавчо встановлених строків та на підставі нормативно-правового акту з порушенням принципу, закріпленого в ст. 58 Конституції України, а в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП. Отже дії органу ДМС щодо винесення оскаржуваної постанови є протиправними. Просить суд визнати протиправними дії УДМС України у Черкаській області, скасувати постанову серії МЧК №000275 від 12.12.2019 винесену завідувачем Канівського РС УДМС України у Черкаській області Заболотських В.В. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1700,00грн. Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2019 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 09.01.2020. Відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву.

03.01.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.40-49) відповідно до якого зазначено, що 20.11.2019 від позивача поштою надійшла заява про оформлення громадянства України за територіальним походженням та додані до неї документи. 14.12.2019 Канівським PC УДМС України в Черкаській області (далі Канівський PC) направлено листа ОСОБА_1 про розгляд вищезазначеної заяви, в якому зазначено, що Канівським PC було виявлено порушення законодавства України, а саме п. 7, п. 18 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 321. У зв`язку з чим 12.12.2019 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, повідомлено, що у Канівського PC немає правових підстав для прийняття заяви про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, надано рекомендації щодо подальших дій для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням. Доводи позивача, про те, що відповідачу було відомо про вчинення позивачем адміністративного правопорушення з початку 2018 року є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. Позивач в позовній заяві звертає увагу, що видана йому у 2003 році посвідка на постійне проживання є безстроковою, а відповідач притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, посилається на постанову КМУ № 321, яка була прийнята лише 25.04.2018. Дане посилання є безпідставне оскільки до прийняття вище зазначеного Порядку, законодавцем був також передбачений обов`язок для іноземців, щодо обміну посвідки на постійне проживання в разі досягнення особою 25- і 45-річного віку, що підтверджується Порядком оформлення і видачі посвідки на постійне проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 p. N1983 та Порядком оформлення і видачі посвідки на постійне проживання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 №251, які втратили чинність. Саме тому, 12 грудня 2019 року головним спеціалістом Канівського PC складено протокол про те, що 12.12.2019 о 15:00 год. за адресою: м, Канів виявлено, що громадянином РФ ОСОБА_1 порушено правила перебування іноземців в Україні, а саме проживання за недійсними документами. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення завідувачем Канівського PC 12 грудня 2019 року винесено постанову про адміністративне правопорушення, якою позивача за порушення пункту 7, 18 Порядку № 321 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 гривень. Вважає, що посилання представника позивача на порушення права ОСОБА_1 мати під час розгляду справи перекладача також є безпідставним, оскільки з копії протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що позивачу роз`яснено відповідні положення статті 63 Конституції України та статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Про бажання скористатись послугами перекладача, позивач жодним чином не заявив, а відсутність перекладача не вплинула на правильність прийнятого за результатами розгляду справи рішення. Позивачем не надано доказів того, що проживання на території України за недійсним документом мало місце у зв`язку з непереборними обставинами чи іншими поважними причинами. Вважають, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем надано не було і Канівським PC таких обставин не встановлено. Саме тому позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

08.01.2020 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с.75,75) відповідно до якої вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Посилання відповідача на постанову КМУ №1983 від 28.03.2012 є недоречними, оскільки ОСОБА_1 у 2007 році виповнилося 45 років та на той час вказана постанова не містила порядку визнання посвідки на проживання недійсною та в ній не вказувалося, що посвідка без обміну є недійсною чи нечинною.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Бовшик М.Ю., який діє на підставі ордеру серії СА №1001822 від 19.12.2019 (а.с.33) у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили суд їх задовольнити та покласти на відповідача сплату судових витрат, понесених на правничу допомогу, також клопотали про повернення помилково сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1536,80 грн., так як позивачем помилково його сплачено, оскільки ОСОБА_1 звільняється від сплати судового збору у даній категорії справ.

Представник відповідача - Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області - завідувач Канівського РС Заболотських В.В., який діє на підставі довіреності від 02.01.2020 (а.с.79) заперечує щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з підстав зазначених у відзиві на позов, у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Вважає, що позивачем також не надано належних доказів на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Суд, вислухавши думку позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень» належить перевірити, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

В судовому засіданні встановлено, що згідно тимчасової посвідки на проживання серії НОМЕР_1 (а.с.14) позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Яблунів Канівського р-ну Черкаської області та є громадянином Російської Федерації. Зазначений документ виданий ВГПІС м. Черкаси 18.03.2003 безстроково.

12.12.2019 головним спеціалістом Канівського районного сектору УДМС в Черкаській області Соловей Т.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МЧК 000275 відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , згідно якого встановлено, що 12.12.2019 о 15:00 за адресою: Канів, останній проживає за недійсними документами, чим порушив ст.203 ч.1 КУпАП (а.с.27).

Відповідно до даного протоколу про адміністративне правопорушення розгляд справи про адміністративне правопорушення призначено на 12.12.2019 о 17:45 год. у приміщенні територіального органу (підрозділу) ДМС України за адресою: м. Канів, вул. Шевченка, 47, Черкаська область.

В подальшому постановою серії ПН МЧК 000275 від 12.12.2019, винесеною завідувачем Канівського РС УДМС України у Черкаській області Заболотських В.В., позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. Відповідно до оскаржуваної постанови встановлено, що « ОСОБА_1 12 грудня 2019 року за адресою: Канів проживає за недійсними документами, чим порушив п.7, п.18 Порядку, затвердженого Постановою КМУ №321 від 25.04.2018» та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.203 КУпАП (а.с.28).

З повідомлення Канівським PC УДМС України в Черкаській області про розгляд заяви №7120-800/7120.1-19 від 14.12.2019 (а.с.69) вбачається, що на письмове звернення позивача ОСОБА_1 від 05.11.2019, останньому роз`яснено, що під час розгляду вищезазначеної заяви, Канівським PC було виявлено порушення законодавства України, а саме п. 7, п. 18 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 321.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 203 КУпАП передбачена за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з ст.26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Відповідно до п.п.6, 8, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом; посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Як зазначено в ч.3 ст.3 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України Про імміграцію іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання (ч.1 ст.5 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства).

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 затверджено Порядок оформлення і видачі посвідки на постійне проживання (що був чинний на момент видачі позивачу тимчасової посвідки на постійне проживання), відповідно до п.8 якого посвідка підлягає обміну при досягненні особою 25- і 45-річного віку.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а тому у 2007 році йому виповнилося 45 років, та саме починаючи з 31.10.2007 року у позивача ОСОБА_1 виникло право та обов`язок на обмін тимчасової посвідки на постійне проживання.

З оскаржуваної постанови від 12.12.2019 вбачається, що підставою для притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП стало порушення п.п.7,18 Порядку оформлення і видачі посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 321 від 25.04.2018, .

Підпунктом 5 пункту 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 321 (далі- Порядок №321) передбачено, що обмін посвідки здійснюється у разі досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

Відповідно до пункту 18 Порядку № 321 - у разі виникнення обставин (подій), у зв`язку з якими посвідка підлягає обміну (крім закінчення строку дії), документи для її обміну подаються протягом одного місяця з дати виникнення таких обставин (подій).

Відповідно до п. 72 Порядку №321 посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі: закінчення строку її дії або прийняття рішення про обмін такої посвідки до закінчення строку її дії.

Відповідно до змісту ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина 2 статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Вимоги до постанови в справі про адміністративне правопорушення визначені ст.283 КУпАП. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, протокол про адміністративне правопорушення було складено 12.12.2019 о 15:00 год., розгляд справи призначений на 12.12.2019 на 17:45 год. в приміщенні територіального органу (підрозділу) ДМС України за адресою: м. Канів, вул. Шевченка, 47, Черкаська область. Хоча справи про адміністративні правопорушення за ст. 203 КУпАП підлягають розгляду протягом доби, однак суд констатує факт, що час, через який було призначено розгляд справи, не достатній для забезпечення дотримання прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 268 КУпАП.

Суд вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови завідувачем Канівського РС УДМС України у Черкаській області Заболотських В.В. не було конкретизовано обставин, установлених під час розгляду справи, а саме: не зазначено на підставі якого недійсного документу порушено іноземцем правила перебування в Україні, а також у зв`язку з чим або на підставі чого цей документ вважається недійсним. У тексті оскаржуваної постанови допущено ряд граматичних описок: невірно зазначено населений пункт та назву вулиці місця проживання ОСОБА_1 , помилково зазначено дату набрання постановою законної сили - «21.11.2019», яка підлягала заповненню лише після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Крім того, при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 завідувачем Канівського РС УДМС України у Черкаській області Заболотських В.В. не було з`ясовано всі обставини, необхідні для правильного вирішення справи, зокрема, щодо спливу чи не спливу строків накладення адміністративного стягнення на позивача, передбачених ст. 38 КУпАП, наявності інвалідності у позивача.

Доводи представника відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву щодо обґрунтування правомірності накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 судом не приймаються до уваги, оскільки вони зводяться до описання порушень викладених в постанові, не містять доказів правомірності винесення оскаржуваної постанови ПН МЧК 000275 від 12.12.2019.

Частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При зверненні до суду з адміністративним позовом представником позивача заявлено вимоги про визнати протиправними дії УДМС України у Черкаській області та скасування постанови серії МЧК №000275 від 12.12.2019 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1700,00грн.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи встановлені обставини, надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що рішення суб`єкта владних повноважень підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до посадової особи.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про визнання дій відповідача щодо складання постанови про адміністративне правопорушення протиправними, то в цій частині вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, суд, скасовуючи оскаржуване рішення та направляючи адміністративну справу на новий розгляд, застосував найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права позивача; заявлені в цій частині вимоги виходять за межі повноважень адміністративного суду, встановлених ч. 3 ст. 286 КАС України, вимоги про закриття справи про адміністративне правопорушення ні позивачем, а ні його представником не заявлено.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Що стосується вимог про стягнення з відповідача понесених судових витрат, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У судовому засіданні представником позивача заявлено усне клопотання по повернення сплаченого судового збору у розмірі 1536,80 грн., оскільки позивач ОСОБА_1 є звільненим від їх сплати.

Відповідно до ч. 4 ст. 288 КУпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

ВС у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при розгляді справи №194/1112/16-а у постанові суду від 25.06.2019 прийшов до висновку, що у разі звернення особи до суду з позовом щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір у порядку та розмірах, встановлених Законом України «Про судовий збір», не сплачується. При цьому позивачі у таких справах звільняються від сплати судового збору і при оскарженні судових рішень у апеляційному чи касаційному порядку. У зв`язку з цим за подання позивачем або відповідачем - суб`єктом владних повноважень апеляційної/касаційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у поряду і розмірах, встановлених Законом України «Про судовий збір», сплаті не підлягає.

Відповідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

У зв`язку з вище викладеним, суд вважає за необхідне повернути позивачу суму сплаченого судового збору за подання адміністративного позову про оскарження постанови про адміністративне правопорушення, а також враховуючи вище вказану позицію ВС, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача обов`язку сплати на користь держави судового збору у даній справі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно, ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 4 ст. 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В матеріалах справи міститься заява про попередній орієнтовний розрахунок суми витрат, які понесені при підготовці процесуальних документів до суду та які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи від 19.12.2019 (а.с.31), відповідно до якої витрати на професійну правничу допомогу складають 5000 грн., на підтвердження чого суду також надано квитанцію до прибуткового касового ордера серії 01АААС від 19.12.2019 (а.с.29) та Акт прийому-передачі виконаних робіт від 19.12.2019 до договору №84 від 28.09.2018 (а.с.32).

Відповідно до ч.3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до детального опису робіт виконаних адвокатом, та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 19.12.2019 (а.с.30) вбачається, що згідно договору №84 від 28.09.2018 адвокатом Бовшиком М.Ю. виконано роботи, а клієнтом здійснено витрати необхідні для надання допомоги правничого характеру у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Вартість послуг адвоката Бовшика М.Ю. складає 5000 грн., які останнім і отримано.

Враховуючи вище викладене, беручи до уваги надані позивачем та його представником докази на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд не вбачає підстав для їх стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 , оскільки позивачем не надано самого договору про надання правничої допомоги №84 від 28.09.2018, а тому суд позбавлений можливості перевірити правильність здійснених розрахунків та їх відповідність умовам договору про надання правничої допомоги, як це передбачено ч.3 ст. 134 КАС України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.203, 245, 251, 268, 280, 283, 288 КпАП України, ст.ст.2, 12, 20, 72, 73, 132, 134, 242-245, 250, 257, 286, 294, 295 КАС України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд-

ВИРІШИВ:

Позов Бовшика Миколи Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії МЧК №000275 від 12.12.2019 винесену завідувачем Канівського РС УДМС України у Черкаській області Заболотських В.В. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1700,00 грн., а справу надіслати до Канівського РС УДМС України у Черкаській області на новий розгляд.

В решті позовних вимог відмовити.

Зобов`язати Канівське УДКСУ Черкаської області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) із Державного бюджету України сплачений у АТ КБ «ПриватБанк» за квитанцією №0.0..1 від 17.12.2019 судовий збір у розмірі 1536,80 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.) грн.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Канівський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 09.01.2020.

Головуючий О . М . Льон