Справа № 160/9166/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року Справа № 160/9166/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у Соборному районі м. Дніпра про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

20.09.2019р. ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у Соборному районі м. Дніпра та, з урахуванням позовної заяви з виправленими недоліками від 10.10.2019р., просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у поверненні позивачеві помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомості в розмірі 7082,04 грн.;

- зобов`язати відповідача сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у Соборному районі м. Дніпра подання про повернення позивачеві збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна за Договором купівлі-продажу 3/5 частки житлового будинку від 05.08.2019р. в розмірі 7082,04 грн., сплаченого згідно з квитанцією від 05.08.2019р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.08.2019р. на підставі договору купівлі-продажу вона придбала 3/5 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим нею було сплачено збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1% від його вартості, що становить 7082,04 грн., що є неодмінною умовою для нотаріального посвідчення вказаного договору. Позивач зазначає, що придбала житло вперше, а тому звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із відповідною заявою від 04.09.2019р. щодо повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 7082,04 грн., проте, листом №18956/05-05/26 від 18.09.2019р., пенсійний орган відмовив їй у поверненні помилково перерахованих коштів в сумі 7082,04 грн. та порекомендував вирішити дане питання у судовому порядку. Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною та такою, що порушує її права та інтереси, оскільки вона є звільненою від сплати такого збору, так як придбала житло вперше, що передбачено п.9 ст.1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування". Окрім того, позивач зазначає, що доказів придбання позивачем житла до укладення договору від 05.08.2019р. відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано, а тому оспорювана відмова не може бути визнана обґрунтованою. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на численні постанови Верховного Суду та судів адміністративної юрисдикції. У відповіді на пояснення третьої особи від 15.11.2019р. та у відповіді на відзив від 15.11.2019р. позивач посилається на ті ж самі обставини (а.с.76-77,78).

Ухвалою суду від 22.10.2019р. було відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано: відповідача - надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; третю особу - надати суду письмові пояснення щодо позову з дотриманням вимог ст.ст. 165, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.2).

08.11.2019р., на виконання вищевказаної ухвали суду, відповідач подав до канцелярії суду письмовий відзив на позов, у якому просив відмовити позивачеві у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що процедура повернення коштів помилково зарахованих до Державного та місцевих бюджетів визначається Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013р., а також і зазначив, що саме позивач повинен звернутися до органів Казначейства разом із заявою та необхідними документами (а.с.67-69).

Також і 09.12.2019р. засобами поштового зв`язку, на виконання вимог вищезазначеної ухвали суду, від третьої особи на адресу суду надійшли письмові пояснення на позов, у яких зазначено про те, що управлінням казначейства будуть перераховані кошти на рахунок платника у випадку надання платником оформлених згідно встановлених Порядком вимог та строки заяви про повернення коштів з бюджету; подання про повернення коштів, видане органом, що контролює справляння надходжень бюджету; оригіналу або копії документа на переказ, або паперової копії електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (а.с.80-81).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із перебуванням судді Конєвої С.О. з 16.12.2019р. по 31.12.2019р. та з 02.01.2020р. по 11.01.2020р. включно у щорічній відпустці, дана справа вирішується 13.01.2020р.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

05.08.2019р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу 3/5 частини житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенком С.А. та зареєстрований в реєстрі за №797, згідно якого позивач придбала 3/5 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною 708204,00 грн., що підтверджується його копією (а.с.26-27).

Також, 05.08.2019р. ОСОБА_1 було сплачено збір з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1 відсоток від його вартості - 7082,04 грн., що підтверджується копією квитанції №0.0..1 від 05.08.2019р., наявною в матеріалах справи (а.с.24).

Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 04.09.2019р. щодо повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 7082,04 грн., що підтверджується змістом відповідної заяви (а.с.29).

Листом №18956/05-05/26 від 18.09.2019р. пенсійний орган повідомив позивача про відсутність підстав для повернення помилково перерахованих коштів в сумі 7082,04 грн. та зазначив, що вказане питання можливо вирішити лише в судовому порядку (а.с.11).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з діями відповідача щодо відмови у поверненні позивачеві помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомості в розмірі 7082,04 грн., у зв`язку з чим просить захистити її порушені права шляхом визнання таких дій протиправними та зобов`язання відповідача сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у Соборному районі м. Дніпра подання про повернення позивачеві збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна за Договором купівлі-продажу 3/5 частки житлового будинку від 05.08.2019р. в розмірі 7082,04 грн., сплаченого згідно з квитанцією від 05.08.2019р. посилаючись на те, що вона придбала житло вперше та є звільненою від сплати такого збору згідно п.9 ст.1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування".

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 9 статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" платниками збору на обов`язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 8 частини першої статті 2 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" врегульовано Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 1998 року № 1740 (далі - Порядок №1740).

Згідно з абзацом першим пункту 15-1 Порядку №1740 сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Відповідно до пункту 15-3 Порядку №1740 сплата збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787 (далі - Порядок №787).

Пунктом 5 Порядку №787 повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів передбачено, що Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

З аналізу наведених норм вбачається, що із загального правила про обов`язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено винятки для громадян, які придбавають житло вперше.

Як встановлено судом із матеріалів справи, факт придбання позивачем 3/5 частини житлового будинку у власність за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується договором купівлі-продажу 3/5 частки житлового будинку, посвідченим в нотаріальному порядку та зареєстрованим в реєстрі за №797 (а.с.26-27).

Так, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта наявні відомості про право власності позивача на 3/5 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке було набуте на підставі договору купівлі-продажу 3/5 частки житлового будинку від 05.08.2019р., при цьому, інші відомості, зокрема, про наявність у власності позивача іншого нерухомого майна (житла) чи про придбання нею такого майна відсутні (а.с.10,28).

Тобто, аналізуючи вищенаведені норми законодавства разом із наявними в матеріалах справи доказами у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач, як особа, що придбала житло вперше, звільнена від сплати збору при вчиненні операції купівлі-продажу нерухомого майна на підставі п.9 ст.1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування", а, відповідно, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на Управління ПФУ покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Зазначеної правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїх постановах від 20.03.2018р. у справі №819/1249/17, від 19.06.2018р. у справі №819/1554/16 та 10.07.2018р. від 03.04.2018р. у справі №819/1612/16.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій відповідача щодо відмови у поверненні помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу квартири вперше в розмірі 7082,04 грн., сплаченого позивачем за квитанцією від 05.08.2019р., з урахуванням норм вищенаведеного пенсійного законодавства, обставин справи, встановлених судом та позиції Верховного Суду, наведеної вище.

При цьому, судом відхиляються посилання відповідача на те, що органи Пенсійного фонду України не наділені повноваженнями визначати в котрий раз придбавається нерухоме майно, виходячи з наступного.

Так, слід зазначити, що в Україні відсутній механізми перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України про надання тлумачення терміна "придбавають житло вперше", що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування", визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23 березня 2000 року № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Також і відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovdandPine v. The Czech Republic), "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), "Трго проти Хорватії" (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу "належного урядування", згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Оскільки саме держава не виконала свій обов`язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

А отже, вищевказані посилання відповідача на неможливість перевірити інформацію щодо придбання квартири конкретною особою вперше, як на підставу для відмови позивачу в поверненні помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, є необґрунтованими.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши дії відповідача щодо відмови у поверненні позивачеві помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомості в розмірі 7082,04 грн., які оформлені листом №18956/05-05/26 від 18.09.2019р., суд приходить до висновку, що відповідач, відмовивши позивачеві у поверненні вказаного збору діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено порушення відповідачем такими діями прав та інтересів позивача, що підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними таких дій відповідача щодо відмови у поверненні позивачеві помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомості в розмірі 7082,04 грн., які оформлені листом №18956/05-05/26 від 18.09.2019р., вийшовши таким чином за межі позовних вимог відповідно до ст.ст. 5, 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також підлягають і задоволенню похідні позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у Соборному районі м. Дніпра подання про повернення позивачеві збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна за Договором купівлі-продажу 3/5 частки житлового будинку від 05.08.2019р. в розмірі 7082,04 грн., сплаченого згідно з квитанцією від 05.08.2019р., з урахуванням того, що судом встановлено протиправність дій відповідача щодо відмови у поверненні позивачеві помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомості в розмірі 7082,04 грн., які оформлені листом №18956/05-05/26 від 18.09.2019р., та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у Соборному районі м. Дніпра подання про повернення позивачеві збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна за Договором купівлі-продажу 3/5 частки житлового будинку від 05.08.2019р. в розмірі 7082,04 грн., сплаченого згідно з квитанцією від 05.08.2019р., є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №1749-5836-8193-5039 від 16.10.2019р. у розмірі 768 грн. 40 коп. (а.с.59).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у Соборному районі м. Дніпра про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у поверненні ОСОБА_1 помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомості в розмірі 7082,04 грн., які оформлені листом №18956/05-05/26 від 18.09.2019р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у Соборному районі м. Дніпра подання про повернення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна за Договором купівлі-продажу 3/5 частки житлового будинку від 05.08.2019р. в розмірі 7082,04 грн., сплаченого згідно з квитанцією від 05.08.2019р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва