Справа № 160/10089/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
17.10.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
Ухвалою суду від 09.12.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Заперечуючи проти позову, 28.12.2019 року відповідачем було надано до суду відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи. Відповідач не погоджується з позовними вимогами та зазначає, що згідно з п.п.266.4.3 п.266.4 ст.266 ПК України пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 для фізичних осіб не застосовуються до об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту. Відповідач вказує, що згідно даних реєстру речових прав нанерухоме майно, базою оподаткування є загальна площа квартир, що складає 283,6 кв.м. та 58,3 кв.м. Тому відповідач вважає безпідставними посилання позивача на те, що в розрахунок не має включатися площа ванної кімнати, вбиральні, приміщення гаражу та сходів. Відповідач зауважує, що при прийнятті оскаржуваних повідомлень-рішень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, у зв`язку з чим спірні податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими. Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Дослідивши матеріали, справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на праві власності належать: квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3 площею 60 кв. м. та будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 281,9 кв.м., що підтверджується копіями технічних паспортів на садибний житловий будинок та на квартиру №7 в житловому будинку №61 .
Позивач, не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, звернулася до відповідача з скаргою від 08.07.2019 року.
Рішенням Державної податкової служби України від 09.09.2019 року № /Н/99-00-08-05-04 про результати розгляду скарги, залишено без змін спірні податкові повідомлення-рішення, а скарга позивача - без задоволення.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п. п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01.01.2015 року, статтю 266 Податкового кодексу України викладено у новій редакції, якою передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки.

Відповідно до положень п. п. 266.1.1 п. 266.1, п. п. 266.2.1 п. 266.2, п. п. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є, в тому числі, фізичні особи, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток, яка обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Суд зазначає, що позивач в своєму позові не заперечує наявність у позивача об`єкту нерухомого майна, який є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, але вказує про невірний розрахунок суми податку. При цьому, позивач надала докази звернення до податкового органу у відповідності до п. п. 266.7.3 п. 166.7 ст. 266 Податкового кодексу України щодо звірки даних про об`єкти нерухомості, яке могло мати наслідком проведення перерахунку суми податку та вручення нового податкового повідомлення-рішення, в разі якщо мають місце розбіжності між даними платника податків та контролюючого органу.

Відповідно до п. п. 266.7.1, 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

За приписами п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Згідно підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Порядок обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, який здійснюється контролюючим органом, врегульований підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, відповідно до якого:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів а або б підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів а або б підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту в підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів б і в цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості;

ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів а-г цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Судом встановлено, що рішенням Нікопольської міської ради від 27.01.2017 року № 70-16/VІІ «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» на території м. Нікополь ставку податку встановлено у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Таким чином, контролюючий орган застосував ставку 1 відсоток встановлену рішенням Нікопольської міської ради від 27.01.2017 року № 70-16/VІІ та зазначив, що пільга зі сплати на нерухоме майно у 2018 році відсутня згідно пп.266.4.3 п.266.4 ст.266 ПК України.

Підпунктом 266.4.3 п.266.4 ст.266 ПК України, встановлено, що пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до:

- об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту;

- об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

Як вже встановлено судом, позивач є власником: 1) квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 60 кв. м., що підтверджується копією технічного паспорту від 05.11.2009 року; 2) будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 281,9 кв.м., а саме: ? ч. сходів І = 5,8 кв.м., коридор 3 10,9 кв.м., ванна 3-2 +8,6 кв.м., вбиральня 3-3=4,5 кв.м., житлова кімната 3-4=39,0 кв.м., житлова кімната 3-5+38,8 кв.м., вітальня 3-6 = 30,4 кв.м., кухня 3-7 = 33,5 кв.м., приміщення 3-8+14,1 кв.м., приміщення 3-9=58,4 кв.м., гараж IV = 25,9 кв.м., сходи V = 12,0 кв.м. (загальна площа 281,9 кв.м., житлова 77,8 кв.м.), що складає 4/13 частини від всього нерухомого майна, що підтверджується копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок та технічним висновком від 08.05.2018 року.

Разом з тим, згідно з відомостями, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачем обліковуються квартири за адресами:

- квартира за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 58,3 кв.м.;

- квартира за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 283,6 кв.м., двокімнатна квартира: коридор 1=10,9 кв.м., ванна 2 =8,6 кв.м, вбиральна 3 =4,5 кв.м., житлова кімната 4 = 39,0 кв. м., житлова кімната 5 = 38,8 кв.м., вітальня 6 = 29,4 кв.м., вітальня 6 = 29,4 кв.м., кухня 7 = 33,5 кв.м., службове приміщення VI = 74,9 кв.м., сходи IV = 12,4 кв.м., гараж ІІІ = 25,8 кв.м., сходи І = 5,8 кв.м.

При здійсненні розрахунку, контролюючий орган, виходив з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за яким, позивач є власником двох квартир загальною площею 341,9 кв.м., при цьому зазначив, що пільга зі сплати податку у 2018 році відсутня згідно пп.266.3 п.266.4 ст.266 ПК України.

Згідно з пп. 266.7.3. п.266.7 ст. 266 Кодексу платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживанні (реєстрації) для проведення звірки даних щодо:

- об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;

- розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;

- права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживанні (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомленні рішення вважається скасованим (відкликаним).

Як встановлено судом, що під час адміністративного оскарження спірних рішень, позивач зверталась до податкового органу зі скаргою, до якої було долучено Технічний висновок КП «Нікопольської МБТІ від 08.05.2018 року», згідно якого зазначено, що ІІІ частина житлового будинку, що знаходиться: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 .

При цьому, за наслідками розгляду скарги, податковий орган не звернув уваги на розбіжності між даними контролюючих органів щодо об`єкту майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та даними підтвердженими платником податку, в зв`язку з чим, спірні податкові повідомлення-рішення, залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, загальна площа житлових об`єктів (квартири та частини будинку), які належить позивачу на праві власності та є об`єктом оподаткування складає - 341,9 кв.м., тобто не перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі (180 кв. метрів), встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту, а саме: база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

За вказаних обставин пільга - 180 кв.м. застосовується до позивача, а тому рішення відповідача щодо збільшення зобов`язань, які визначені у податкових повідомленнях-рішеннях від 26.06.2019 року, є протиправними.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в порушення порядку нарахування податкового зобов`язання, передбаченому ст.266 Податкового кодексу України відповідачем сформовано податкове зобов`язання на суму 2170,51 грн. відносно об`єкту нерухомості - квартири АДРЕСА_5 , площею 58,3 кв.м., на підставі чого сформовано податкове повідомлення-рішення № 0-0407 від 26.06.2019 року на суму 2170,51 грн., тобто фактично відбулося подвійне оподаткування об`єкту нерухомості, оскільки означена площа в розмірі 60кв.м. за адресою: кв.7, буд АДРЕСА_2 , вже було враховано при сформуванні податкового зобов`язання в сумі 10558,43 грн. у податковому повідомленні-рішенні №0-0407 від 26.06.2019 року.

Таким чином, суд доходить до висновку, що контролюючим органом, невірно розраховано грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до податкових повідомлень-рішень № 0-0407 від 26.06.2019 року та № 0-0407 від 26.06.2019 року, у зв`язку з чим рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-VI, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. А відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Зокрема Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Суд вважає, що належним способом захисту позивача є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.06.2019 року, №0-0407 та № 0-0407.

Таким чином, суд доходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст.6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог, стягненню з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 802,80 грн., сплата яких підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 10.10.2019 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи.

Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 0-0407 від 26.06.2019 року на суму 10558,43 грн. та № 0-0470 від 26.06.2019 року на суму 2170,50 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 802,80 грн. (вісімсот дві гривні вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (496000, м. Дніпро, вул. Сімферопольська,17-а, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 13.01.2020 року.

Суддя І.О. Лозицька