Справа № 240/11544/19
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року м. Житомир справа № 240/11544/19

категорія 112030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

11 листопада 2019 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якому просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення і повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 11 вересня 2019 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 19 серпня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Однак, відповідач відмовив у призначенні пенсії з посиланням на недостатність стажу роботи, крім того безпідставно не повністю врахував стаж роботи позивача на посаді старшої піонервожатої Немильнянської середньої шкоди та повністю не врахував стаж роботи на посаді керівника вокального гуртка в Новоград-Волинському районному будинку школярів. Позивач вважаючи таку відмову безпідставною, звернулась до суду з даним позовом.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 2 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов.

17 грудня 2019 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 16 грудня 2019 року №1458/08 (а.с.36), в якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування позовних вимог відповідач зазначив, що право на призначення пенсії за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального захисту, визначеного пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788), за Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" надає право виходу на пенсію за вислугу років незалежно від віку особам, які на 1 квітня 2015 року відпрацювали на відповідних посадах не менше як 25 років або на 1 січня 2016 року - 25 років 6 місяців.

Законом №2148 з 1 січня 2018 року скасовано право на призначення пенсії за вислугу років працівникам закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту. Але ті працівники, які на день набуття чинності цього Закону, тобто на 11 жовтня 2017 року, набули не менш як 26 років 6 місяців спеціального стажу, також можуть скористатися правом виходу на пенсію за вислугу років незалежно від віку.

Під час визначення права на пенсію за вислугу років стаж обчислюється за нормами Закону №1788 та постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за №637 за даними трудової книжки, а за потреби - на підставі уточнюючих довідок. Так, за наданими позивачем документами, до стажу роботи за вислугу років зараховуються періоди роботи: з 18 вересня 1989 року до 31 грудня 1991 року - старша піонервожата Немильнянської середньої школи - 2 роки 3 місяці 14 днів; з 7 вересня 1993 року до 31 серпня 1999 року педагог - організатор Кропивнянської середньої школи - 5 років 11 місяців 25 днів; з 8 жовтня 2001 року до 11 жовтня 2017 року - вчитель музики, вчитель початкових класів в Немильнянській ЗОШ - 15 років 0 місяців 5 днів.

Згідно поданих документів стаж роботи позивача на посаді, яка дає право на пенсію за вислугою років становить 21 рік 9 місяців 4 дні на 1 квітня 2015 року; 22 роки 6 місяців 4 дні на 1 червня 2019 року та 24 роки 3 місяці 14 днів на 11 жовтня 2017 року, тому у призначенні пенсії за вислугу років відмовлено, на думку відповідача, правомірно.

Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , як працівник закладів та установ освіти (стаж роботи з 18 вересня 1989 року до 13 серпня 2019 року), у встановлений законодавством після звільнення строк звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за вислугою років відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (а.с.17).

За результатами розгляду вказаної заяви, відповідач своїми рішенням та повідомленням від 11 вересня 2019 року відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років, посилаючись на те, що у позивача відсутній стаж роботи на посаді, яка дає право на пенсію за вислугою років (а.с.10-12).

Позивач, вважаючи вказані рішення та повідомлення відповідача протиправними та такими, що порушують гарантоване їй Конституцією України право на соціальний захист та пенсійне забезпечення, звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 2-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 9 липня 2003 року (далі - Закон №1058-IV) передбачено, що особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 Закону №1058-IV. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VІІІ від 3 жовтня 2017 року набрав чинності з 11 жовтня 2017 року.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 року не менше 25 років та після цієї дати з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців, з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року не менше 26 років, з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

До досягнення 55-річного віку, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, які на 1 квітня 2015 року працювали на відповідних посадах не менше як 25 років або в період до 01 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше 25 років 6 місяців.

Так, відповідачем у рішенні та повідомленні від 11 вересня 2019 року зазначено, що згідно з наданих позивачем документів, до стажу роботи за вислугу років ОСОБА_1 зараховано наступні періоди роботи:

з 18 вересня 1989 року до 31 грудня 1991 року - старша піонервожата Немильнянської середньої школи - 2 роки 3 місяці 14 днів;

з 7 вересня 1993 року до 31 серпня 1999 року - педагог - організатор Кропивнянської середньої школи - 5 років 11 місяців 25 днів;

з 8 жовтня 2001 року до 11 жовтня 2017 року - вчитель музики, вчитель початкових класів в Немильнянській ЗОШ - 15 років 0 місяців 5 днів.

Також, відповідач вказав, що загальний стаж роботи ОСОБА_1 на посаді, яка дає право на пенсію за вислугою років становить 21 рік 9 місяців 4 дні на 1 квітня 2015 року; 22 років 6 місяців 4 дні на 1 червня 2019 року та 24 роки 3 місяці 14 днів на 11 жовтня 2017 року, що за твердженням відповідача не дає позивачу права на пенсію за вислугою років.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Із записів у трудовій книжці ОСОБА_1 встановлено, що на посаді старшої піонервожатої Немильнянської середньої школи позивач працювала у період з 18 вересня 1989 року до 6 червня 1993 року, а не з 18 вересня 1989 року до 31 грудня 1991 року, як зазначив відповідач в оскаржуваному рішенні. Отже, стаж роботи позивача на цій посаді складає 3 роки 9 місяців 18 днів, а не 2 роки 3 місяці 14 днів, як помилково обраховано відповідачем (а.с.13).

При цьому відповідач у рішенні від 11 вересня 2019 року жодним чином не обґрунтував та не роз`яснив, чому стаж на цій посаді був розрахований саме у період до 31 грудня 1991 року, а не до 6 червня 1993 року, як зазначено у трудовій книжці позивача.

Крім того, відповідач взагалі не врахував до трудового стажу ОСОБА_1 період з 1 вересня 1999 року до 17 серпня 2001 року (а.с.14), коли ОСОБА_1 працювала на посаді керівника вокального гуртка в Новоград-Волинському районному будинку школярів. Цей період складає 1 рік 11 місяців 12 днів, і він також не був включений відповідачем до стажу позивача для призначення пенсії за вислугою років без будь-яких роз`яснень в оскаржуваних рішенні та повідомленні.

Згідно Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженому Постановою КМУ від 4 листопада 1993 року №909, посади керівників гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи відносяться до посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Робота на відповідних посадах також підтверджується довідкою відділу освіти Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області від 9 липня 2019 року №50 (а.с.19).

Як встановлено з копії архівної довідки від 13 серпня 2019 року №19 Новоград-Волинський районний будинок школяра дійсно був підпорядкований відділу освіти Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області та ліквідований 17 серпня 2001 року (а.с.18), а отже відносився до категорії закладів освіти.

Дані факти доводять, що відповідач протиправно не тільки не зарахував ОСОБА_1 зазначені вище періоди роботи до стажу, який дає право позивачу на призначення пенсії за вислугою років, а і взагалі не врахував їх при розгляді заяви та не надав мотивовану відповідь щодо причин незарахування зазначених періодів роботи.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що з врахуванням незарахованих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області вищевказаних періодів трудового стажу ОСОБА_1 , як працівника закладів та установ освіти, стаж позивача складає 26 років 9 місяців 0 днів, та є достатнім для призначення позивачу пенсії за вислугою років відповідно до пункту 2-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV та пунктом "е" статті 55 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення".

При вирішені цього спору суд керується частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Критерій "прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії" - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

Як вже зазначалось судом, спірним рішенням відмовлено у призначенні позивачу пенсії за вислугою років у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, проте про підстави неврахування періодів роботи позивача на посаді старшої піонервожатої Немильнянської середньої школи з 18 вересня 1989 року до 6 червня 1993 року та на посаді керівника вокального гуртка в Новоград-Волинському районному будинку школярів з 1 вересня 1999 року до 17 серпня 2001 року у спірному рішенні не вказано. При цьому, у відзиві на позовну заяву, відповідачем також без будь яких обґрунтувань не вказано підстав незарахуванння зазначених періодів до стажу позивача.

На думку суду, оскаржуване рішення від 11 вересня 2019 року складено без врахування наведених періодів роботи, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію за вислугою років відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 19 серпня 2019 року, суд зауважує, що статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та здійснює підготовку документів для її виплати.

Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії, з врахуванням обставин, які зазначено судом у даному рішенні.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Враховуючи викладене, а також відсутність посилання у спірному рішенні на підстави неврахування періодів роботи позивача на посаді старшої піонервожатої Немильнянської середньої школи з 18 вересня 1989 року до 6 червня 1993 року та на посаді керівника вокального гуртка в Новоград-Волинському районному будинку школярів з 1 вересня 1999 року до 17 серпня 2001 року, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у частині зобов`язання відповідача призначити пенсію за вислугою років та про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву з наступних підстав.

Відповідно до абзацу другого частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки відповідачем не враховано, при розгляді заяви, частину періоду роботи позивача, та не надано до суду пояснень і доказів правомірності незарахування до стажу частини періоду роботи позивача та те, що рішення суб`єкта владних повноважень від 11 вересня 2019 року прийнято необґрунтовано, без додержання вимог діючого законодавства України, з метою захисту прав позивача на отримання пенсії, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 19 серпня 2019 року про призначення пенсії за вислугою років, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні суду, врахувавши при новому розгляді заяви весь трудовий стаж позивача, що зазначений у трудовій книжці.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн, які суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 243, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення і повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 11 вересня 2019 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 серпня 2019 року про призначення пенсії за вислугою років та врахувати при розгляді заяви стаж роботи ОСОБА_1 на посаді:

- старшої піонервожатої Немильнянської середньої школи у період з 18 вересня 1989 року до 6 червня 1993 року;

- керівника вокального гуртка в Новоград-Волинському районному будинку школярів у період з 1 вересня 1999 року до 17 серпня 2001 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 768,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Гурін