Справа № 280/3639/19
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2019-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року 11:25Справа № 280/3639/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Мащенко Д.В.,

представників:

позивача Гришка І.І., Дунаєнко Н.С., Пересади А.В.,

відповідача Карленко Н.Т., Школової Ю.В.,

розглянув в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Мотор-Ділер» (вул. Омельченка, буд. 21, м. Запоріжжя, 69068) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

26.07.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Мотор-Ділер» (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 26.04.2019, прийняте відповідачем на підставі акту перевірки №145/08-01-14-04/24513000 від 18.03.2019;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 2604.2019, прийняте відповідачем на підставі акту перевірки №145/08-01-14-04/24513000 від 18.03.2019;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 26.04.2019, прийняте відповідачем на підставі акту перевірки №145/08-01-14-04/24513000 від 18.03.2019.

В обґрунтування позову посилається на те, що відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018. За наслідками зазначеної перевірки відповідачем складено Акт перевірки №145/08-01-14-04/24513000 від 18.03.2019 (надалі - акт перевірки). В розділі IV Акту перевірки, відповідачем зроблено висновок про встановлення порушення позивачем: п. 44.1, 44.2 ст. 44 р. II, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 р. III Податкового кодексу України, § 45 МСБО 39 «Фінансові інструменти: визнання та оцінка», затвердженого Радою з Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку від 01.01.2012, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 72505 грн, у тому числі за 2017 рік на 72505 грн; п.2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320 (із змінами та доповненнями), а саме проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чеку, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на суму - 23924832,28 грн; п.19 р. ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320 (із змінами та доповненнями), а саме проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чеку, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на суму - 5458845,97 грн.

Позивач, не погоджуючись із вказаними висновками Акту перевірки, вважає їх безпідставними, незаконними та необґрунтованими з наступних підстав.

Щодо стверджуваного відповідачем порушення п. 44.1, 44.2. ст. 44 р ІІ, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 р. ІІІ Податкового кодексу України, §45 МСБО 39 «Фінансові інструменти: визнання та оцінка», затвердженого Радою з Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку від 01.01.2012 в частині заниження фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності на суму переоцінки фінансових інвестицій, без врахування справедливої вартості акцій АТ «Мотор Січ» всього на суму 402804 грн, в т.ч. 2017 рік - 402804 грн, що стало підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення форми «Р» № від 26.04.2019, вказує, що цей висновок не відповідає приписами п. 23 наказу «Про облікову політику згідно вимог МСФЗ» від 08.01.2016, параграфам 2, 16-18 МСФЗ 13 «Оцінка справедливої вартості», параграфам 43, 46 МСБО 39 «Фінансові інструменти: визнання та оцінка», в редакції від 01.01.2016, ст. 42, 43, 44 Господарського кодексу України, ст. 8, 12-1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Щодо стверджуваного відповідачем порушення п. 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 та п.19 р. ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 29.12.2017 №148, а саме: проведення готівкових розрахунків за період з 01.01.2017 по 24.04.2018 без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, за період з 01.01.2017 по 04.01.2018 (Положення № 637) на суму - 23924832,28 грн, за період з 05.01.2018 по 24.04.2018 (Положення № 148) на суму - 5458845,97 грн, що стало підставою для прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішення форми «С» № від 26.04.2019 та № від 26.04.2019, вказує, що фактично інспектори-ревізори, які були залучені до перевірки мали доступ до первинних документів, які підтверджують факти проведення готівкових операцій та факти сплати коштів у відповідних розмірах, вважає, що відповідачем невірно застосовано положення абз. 6 ст. 1 Указу Президента №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», вищезазначені норми положень про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, зазначає про невідповідність цих висновків наказу Міністерства фінансів України № 841 від 28.09.2015 «Про затвердження форми Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, та Порядку його складання», Закону України «Про платіжні системи та переказ грошових коштів в Україні» та Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої поставною правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004.

Ухвалою від 31.07.2019 було відкрите загальне позовне провадження у справі, призначене підготовче засідання на 04.09.2019.

Відповідач адміністративний позов не визнав, 19.08.2019 подав до суду відзив, у якому посилається на те, що висновки акту перевірки відповідають чинному законодавству.

Зазначає, що перевіркою встановлено порушення п. 44.1, 44.2. ст. 44 р. ІІ, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 р. ІІІ Податкового кодексу України, §45 МСБО 39 «Фінансові інструменти: визнання та оцінка», затвердженого Радою з Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку від 01.01.2012 внаслідок чого позивачем занижено фінансовий результат до оподаткування, визначений у фінансовій звітності підприємства, на суму переоцінки фінансових інвестицій, яка була визначена без врахування справедливої вартості акцій АТ «Мотор Січ» всього на суму 402804 грн, в т.ч. 2017 рік - 402804 грн, що є підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення форми «Р» № від 26.04.2019.

Вказує, що перевіркою наданих касових документів встановлено порушення вимог п. 2.11 Положення № 637 та п.19 р. ІІ Положення №148, а саме: проведення готівкових розрахунків за період з 01.01.2017 по 24.04.2018 без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, за період з 01.01.2017 по 04.01.2018 (Положення №637) на суму - 23924832,28 грн, за період з 05.01.2018 по 24.04.2018 (Положення №148) на суму - 5458845,97 грн (інформація зведена у додатках до акту), а саме: перевіркою прибуткових та видаткових ордерів, звітів про використання коштів встановлено, що підприємством проводились розрахунки без подання одержувачем коштів (підзвітною особою) платіжного документа, згідно чинного законодавства, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, а саме: підзвітними особами до авансових звітів про використання коштів надавались квитанції-розписки фізичних осіб про отримання готівкових коштів до договорів купівлі-продажу цінних паперів (акцій), які не є підтверджуючими документами відповідно вимог Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями) що було підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень форми «С» № від 26.04.2019 та № від 26.04.2019.

03.09.2019 від позивача до суду надійшли відповідь на відзив та заява про зміну (доповнення) підстав позовної заяви.

Ухвалою від 04.09.2019 підготовче засідання було відкладене до 25.09.2019.

Ухвалою від 25.09.2019 провадження у справі було зупинене до 23.10.2019.

Ухвалою суду від 23.10.2019 провадження у справі поновлено.

Протокольною ухвалою від 23.10.2019 було закрите підготовче провадження у справі, за клопотаннями представників сторін, суд перейшов до розгляду справи по суті в цей же день.

Під час судового розгляду представники позивача підтримали адміністративний позов, представники відповідача проти позову заперечили з підстав викладених у відзиві.

У судовому засіданні 23.10.2019 судом були допитані свідки: гр. ОСОБА_1 , яка обіймає посаду головного бухгалтера ТОВ «Фірма «Мотор-Ділер», гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 , які обіймають посади спеціаліста з цінних паперів ТОВ «Фірма «Мотор-Ділер», які надали свідчення стосовно обставин здійснення господарських операцій з купівлі-продажу цінних паперів та документального оформлення готівкових розрахунків.

Протокольною ухвалою від 23.10.2019 у судовому засіданні оголошувалась перерва до 07.11.2019.

07 листопада 2019 року у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків та дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне.

Головним управлінням ДФС у Запорізькій області у період з 18.02.2018 по 01.03.2019 та з 04.03.2019 по 11.03.2019 на підставі підпункту 20.1.4 п.20.1 ст. 20, підпункту 75.1.2 п.75.1 ст. 75, статті 77 розділу ІІ глави 8 Податкового кодексу України та плану графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік, проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності позивача за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018 з питань дотримання податкового законодавства, валютного - за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, за результатами якої складено Акт документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи від 18.03.2019 №145/08-01-14-04/24513000 (далі - Акт перевірки).

За результатами документальної планової виїзної перевірки встановлено порушення:

- п. 44.1, 44.2. ст. 44 р. ІІ, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 р. ІІІ Податкового кодексу України, §45 МСБО 39 «Фінансові інструменти: визнання та оцінка», затвердженого Радою з Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку від 01.01.2012 в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 72505 грн, в тому числі: за 2017 рік на 72505 грн;

- пп. «а» 176.2, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), п. 1.2., п. 3.2., п. 3.3., п. 3.4., п. 3.5. Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4 «Про затвердження форми податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (форма 1 ДФ)», зареєстрованого Міністерством юстиції України 30.01.2015 № 111/26556, підприємством в звіті за формою 1 ДФ: за І кв. 2017р. невірно відображено рнокпп НОМЕР_1 на суму виплаченого доходу 1700,00 грн. код помилки «99» - «податковий номер фізичної особи недійсний або серія та номер паспорту відсутні в окремому реєстрі ДРФО»; за ІІ кв. 2017р. невірно відображено рнокпп на суму виплаченого доходу 2000,00 грн. код помилки «99» - «податковий номер фізичної особи недійсний або серія та номер паспорту відсутні в окремому реєстрі ДРФО»; за IV кв. 2017р. невірно відображено рнокпп НОМЕР_2 на суму виплаченого доходу 23455,00 грн., невірно відображено рнокпп на суму виплаченого доходу 43980,00 грн., невірно відображено рнокпп НОМЕР_3 на суму виплаченого доходу 32170,00 грн. код помилки «99» - «податковий номер фізичної особи недійсний або серія та номер паспорту відсутні в окремому реєстрі ДРФО»; за І кв. 2018р. невірно відображено рнокпп на суму виплаченого доходу 42230,00 грн код помилки «99» - «податковий номер фізичної особи недійсний або серія та номер паспорту відсутні в окремому реєстрі ДРФО»;

- п. 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 ( надалі - Положення 637) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320, а саме: проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чеку, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на суму - 23924832,28 грн;

- п.19 р. ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 29.12.2017 №148 ( надалі - Положення 148), а саме проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа(товарного або касового чеку, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на суму - 5458845,97 грн.

12.04.2019 не погодившись із висновками Акту перевірки в частині заниження податку на прибуток за 2017 рік та дотримання вищевказаних вимог Положень 637 та 148 відповідно, позивачем направлено заперечення за вих. № 50 від 12.04.2019.

За наслідками розгляду вказаних заперечень відповідачем на адресу позивача направлено відповідь вих. №23983/10/08-01-14-04-08 від 23.04.2019 якою висновки Акту перевірки залишено без змін, у зв`язку із чим відповідачем складено податкові повідомлення-рішення від 26.04.2019 № , №, №.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивачем подано скаргу до Державної фіскальної служби України.

За наслідками розгляду зазначеної скарги Державною фіскальною службою України на адресу Товариства надіслано рішення про результати розгляду скарги за вих. № 32372/6/99-99-11-04-01-25 від 12.07.2019, яким вказану скаргу залишено без задоволення а відповідні висновки Акту перевірки та податкові повідомлення-рішення без змін.

Не погодившись з вищевказаними рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Податковий кодекс України).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Порядок розрахунку об`єкта оподаткування з податку на прибуток викладено у підпункті 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, згідно якої оподатковується прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III Податкового кодексу України.

Відносини, що виникають у сфері організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовано Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» № 996-XIV від 16.07.1999 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 996-XIV).

Згідно з приписами абзацу 14 статті 1 Закону № 996-XIV міжнародні стандарти фінансової звітності (далі - міжнародні стандарти) - прийняті Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання фінансової звітності.

Частиною 1 статті 8 Закону № 996-XIV передбачено, що бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.

Частиною 2 статті 8 Закону № 996-XIV передбачено, що питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Абзацом 2 частини 5 статті 8 Закону № 996-XIV визначено, що підприємство самостійно визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства.

Абзацом 6 частини 5 статті 8 Закону № 996-XIV визначено, що підприємство визначає доцільність застосування міжнародних стандартів (крім випадків, коли обов`язковість застосування міжнародних стандартів визначена законодавством).

Частиною 1 статті 12-1 Закону № 996-XIV визначено, що для складання фінансової звітності застосовуються міжнародні стандарти, які викладені державною мовою та офіційно оприлюднені на веб-сторінці центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку.

Частиною 3 статті 12-1 Закону № 996-XIV визначено, що підприємства, крім тих, що зазначені в частині другій цієї статті, самостійно визначають доцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності.

Частиною 6 статті 12-1 Закону № 996-XIV визначено, що підприємства, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність за міжнародними стандартами, зобов`язані забезпечити ведення бухгалтерського обліку відповідно до облікової політики за міжнародними стандартами після подання першої фінансової звітності або консолідованої фінансової звітності за міжнародними стандартами, що визнається такою у порядку, визначеному міжнародними стандартами.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2012 року № 157-р «Про створення умов для впровадження міжнародних стандартів фінансової звітності» на Міністерство Фінансів України покладено обов`язок забезпечити офіційне опублікування міжнародних стандартів фінансової звітності з дотриманням їх відповідності оригіналу, а також своєчасне внесення до них змін.

Облікова політика позивача у періоді, що перевірявся, визначена наказом «Про облікову політику згідно вимог МСФЗ» від 08.01.2016.

Пунктом 23 вказаного наказу визначено, що фінансові інвестиції первинно враховуються в бухгалтерському обліку по собівартості, а на кожний останній день звітного кварталу, вартість цінних паперів, що перебувають в обігу на організаційно оформлених ринках та мають біржовий курс, оцінюються до справедливої вартості за біржовим курсом, а по акціям АТ «Мотор-Січ» (міжнародний код цінного паперу (ISIN) UA) за ціною останньої угоди купівлі-продажу таких фінансових активів здійсненій на позабіржовому ринку. Переоцінка цінних паперів, за якими укладений договір про купівлю-продаж за визначеною вартістю придбання-реалізації між датою розрахунку в бухгалтерському обліку і датою купівлі-продажу не відображається. Результат переоцінки обов`язково відображається в доходах або збитках відповідного звітного періоду.

Актом перевірки встановлено та не заперечується сторонами у справі, що на виконання вимог п. 23 вказаного наказу позивачем здійснювалась переоцінка вартості акцій АТ «Мотор-Січ» до справедливої вартості за ціною останньої угоди купівлі-продажу таких фінансових активів, здійсненої на позабіржовому ринку.

Поряд з цим, відповідач в Акті перевірки зазначає про те, що перевіркою встановлено, що в порушення п. 44.1, 44.2. ст. 44 р. ІІ, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 р. ІІІ Податкового кодексу України, §48-48А МСБО 39 «Фінансові інструменти: визнання та оцінка» в редакції від 01.01.2012 позивачем занижено фінансовий результат до оподаткування, визначений у фінансовій звітності підприємства, на суму переоцінки фінансових інвестицій, яка була визначена без врахування справедливої вартості акцій АТ «Мотор Січ» всього на суму 402804 грн, в т.ч. 2017 рік - 402804 грн.

Зведені дані щодо оцінки фінансових інвестицій позивача за період з 01.01.2017-31.12.2017 та встановлених у ході проведення перевірки сум переоцінки наведено в додатку 8.4 - 8.7 до Акту перевірки.

Дослідженням змісту додатків встановлено, що відповідачем здійснювалась переоцінка вартості акцій АТ «Мотор-Січ» відповідно до біржового курсу вказаних акцій, сформованого на фондовій біржі - АТ «Українська Біржа» внаслідок чого і було донараховано суму податку на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 72505 грн, у тому числі за 2017 рік на 72505 грн.

Суд критично ставиться до вказаного висновку відповідача виходячи із наступного.

Параграфом 48 МСБО 39 (в редакції якою керувався відповідач - від 01.01.2012) визначено, що при визначенні справедливої вартості фінансового активу або фінансового зобов`язання з метою застосування цього Стандарту, МСБО 32 або МСФЗ 7, суб`єктові господарювання слід застосовувати параграфи КЗ69 - КЗ82 Додатка А.

Параграфом 48А МСБО 39 (в редакції якою керувався відповідач - від 01.01.2012) визначено, що кращим свідченням справедливої вартості є ціни котирування на активному ринку. Якщо ринок для фінансового інструмента не є активним, суб`єкт господарювання встановлює справедливу вартість, застосовуючи метод оцінювання. Мета застосування методу оцінювання - встановити, якою буде ціна операції на дату оцінки в обміну між незалежними сторонами, виходячи з звичайних міркувань бізнесу. Методи оцінювання охоплюють застосування останніх ринкових операцій між обізнаними, зацікавленими та незалежними сторонами, якщо вони доступні; посилання на поточну справедливу вартість іншого інструмента, який в основному є подібним; аналіз дисконтованих грошових потоків та моделей опційного ціноутворення. Якщо є метод оцінювання, який звичайно використовують учасники ринку для визначення ціни інструмента, і доведено, що він надає достовірні попередні оцінки цін, отриманих у фактичних ринкових операціях, то суб`єкт господарювання застосовує цей метод. В обраному методі оцінювання максимально використовуються ринкові показники та інформація та якомога менше спираються на дані, визначені суб`єктом господарювання. Він поєднує всі чинники, які учасники ринку розглядали би при встановленні ціни, і він узгоджується з прийнятими економічними методологіями ціноутворення щодо фінансових інструментів. Періодично суб`єкт господарювання обстежує метод оцінювання та перевіряє його на достовірність, застосовуючи ціни будь-яких спостережених поточних ринкових операцій з таким самим інструментом (тобто без змінювання та перепакування), або на основі інших доступних спостережених ринкових даних.

Проте, дослідженням редакції МСБО 39 "Фінансові інструменти: визнання та оцінка", яка була чинною на момент здійснення господарських операцій, які є предметом дослідження, розміщеній на сайті Міністерства фінансів України (в редакції від 01.01.2016) судом встановлено, що абзаци з 48 по 49 (включно) цього МСБО виключені, тобто застосування §48-48А МСБО 39 «Фінансові інструменти: визнання та оцінка» в редакції від 01.01.2012 до позивача є безпідставним.

Окрім того, суд зазначає наступне.

Приписами параграфа 43 МСБО 39 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин визначено, що при первісному визнанні фінансового активу або фінансового зобов`язання суб`єктові господарювання слід оцінювати їх за їхньою справедливою вартістю плюс (у випадку фінансового активу або фінансового зобов`язання не за справедливою вартістю з відображенням переоцінки як прибутку або збитку) витрати на операцію, які прямо відносяться до придбання або випуску фінансового активу чи фінансового зобов`язання.

За приписами параграфа 46 МСБО 39 після первісного визнання суб`єктові господарювання слід оцінювати фінансові активи (включаючи похідні інструменти, які є активами) за їхньою справедливою вартістю без будь-яких вирахувань щодо витрат на операцію, які він може понести при продажу або іншому вибутті.

За приписами параграфу 2 МСФЗ 13 «Оцінка справедливої вартості» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин; надалі - МСФЗ 13) справедлива вартість - це ринкова оцінка, а не оцінка з урахуванням специфіки суб`єкта господарювання. Для деяких активів та зобов`язань може бути ринкова інформація або ринкові операції, інформація про які є відкритою. Для інших активів та зобов`язань може не бути ринкової інформації або ринкових операцій, інформація про які є відкритою. Проте мета оцінки справедливої вартості в обох випадках однакова - визначити ціну, за якою відбувалася б звичайна операція продажу актива чи передачі зобов`язання між учасниками ринку на дату оцінки за нинішніх ринкових умов (тобто, вихідну ціну на дату оцінки з точки зору учасника ринку, який утримує актив або має зобов`язання).

Приписами параграфів 16-18 МСФЗ 13 передбачено, що оцінка справедливої вартості припускає, що операція продажу актива або передачі зобов`язання відбувається або а) на основному ринку для цього актива або зобов`язання; або б) за відсутності основного ринку - на найсприятливішому ринку для цього актива або зобов`язання. Суб`єктові господарювання не потрібно здійснювати всебічне дослідження усіх можливих ринків, щоб визначити основний ринок або, за відсутності основного ринку, найсприятливіший ринок, але він має взяти до уваги всю інформацію, яку можна отримати. За відсутності свідчень на користь протилежного положення, ринок, на якому суб`єкт господарювання, як правило, здійснює операцію продажу актива або передачі зобов`язання, приймається за основний ринок або, за відсутності основного ринку, за найсприятливіший ринок. Якщо для актива або зобов`язання є основний ринок, то оцінка справедливої вартості представляє ціну та такому ринку (незалежно від того, чи ця ціна є безпосередньо відкритою, чи її оцінку отримано за іншим методом оцінювання), навіть якщо ціна на іншому ринку є потенційно більш сприятливою на дату оцінки.

Матеріалами справи встановлено та не заперечувалось відповідачем, що основним ринком для акцій АТ «Мотор-Січ» є позабіржовий ринок, оскільки, обсяг торгів на цьому ринку складає 96,57 % від усіх акцій АТ «Мотор-Січ», реалізованих на позабіржовому ринку.

Відтак, суд вважає обґрунтованими аргументи позивача, що застосування цінових показників для здійснення переоцінки акцій АТ «Мотор-Січ» в межах саме позабіржового ринку, а не біржового ринку АТ «Українська Біржа» відповідає приписам МСФЗ 13 та МСБО 49.

Суд приймає до уваги і думку аудитора, яка викладена в Звітах незалежного аудитора щодо фінансової звітності позивача за 2017 - 2018 роки, який зазначає, що бухгалтерський облік та показники фінансової звітності позивача відображають фінансовий стан Товариства з додержанням Концептуальної основи фінансового звітування за МСФЗ та прийнятої облікової політики стосовно складення фінансової звітності. Принципи облікової політики, використані при підготовці зазначеної фінансової звітності передбачають оцінку активів та зобов`язань за справедливою вартістю.

При цьому, рішеннями Шевченківського районного суду у справах № 336/1961/19, 336/1961/19 від 22.04.2019 провадження у адміністративних справах відносно посадових осіб позивача - генерального директора та головного бухгалтера щодо скоєння вказаними особами адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 163-1 ч. 1 Кодексу про адміністративні правопорушення України закрито в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, тобто, порушення порядку ведення вказаними особами бухгалтерського обліку позивача не встановлено (а.с. 53-54 т. 2).

Отже, аргументи відповідача стосовно того, що приписи п. 23 наказу «Про облікову політику згідно вимог МСФЗ» від 08.01.2016 суперечать вказаним положенням МСБО 39, МСФЗ 13, що могло б свідчити про допущення позивачем порушення порядку ведення бухгалтерського обліку спростовується матеріалами справи, тобто, висновок відповідача про порушення позивачем п. 44.1, 44.2. ст. 44 р. ІІ, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 р. ІІІ Податкового кодексу України, §48-48А МСБО 39 «Фінансові інструменти: визнання та оцінка» в редакції від 01.01.2012 є необґрунтованим, а податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 26.04.2019 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку правомірності висновків Акту перевірки та прийнятих на їх підставі податкових повідомлень-рішень форми «С» № від 26.04.2019 та № від 26.04.2019 суд виходить із наступного.

Абзацом 2 статті 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Абзацом 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 положення «Про державну фіскальну службу України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що Державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Пунктом 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України визначено, що контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Пунктом 19-1.1.14 ст. 19-1 Податкового кодексу України до функцій контролюючих органів віднесено, зокрема, здійснення контролю за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів.

Отже, відповідача наділено функцією контролю в частині дотримання встановленого законодавством порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій.

З метою подальшого вдосконалення організації готівкового обігу, зміцнення касової дисципліни, підвищення ефективності контролю за додержанням суб`єктами господарської діяльності встановленого порядку ведення операцій з готівкою у національній валюті, посилення відповідальності за додержання ними норм з регулювання обігу готівки та виконання своїх зобов`язань перед бюджетами і державними цільовими фондами прийнято Указ Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» 12.06.1995 № 436/95 (далі - Указ №436/95).

Абзацом 6 пункту 1 Указу № 436/95 визначено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів.

Дослідженням змісту податкових повідомлень-рішень форми «С» № від 26.04.2019 та № від 26.04.2019 судом встановлено, що саме наведена норма законодавства вказана в оскаржуваних рішеннях відповідачем як підстава для застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Дослідженням змісту Акту перевірки (стор. 19-21) судом встановлено, що в якості обґрунтування підстави для прийняття оскаржуваних рішень в цій частині відповідач в Акті перевірки посилається на приписи: п. 2.11 Положення 637, п.19 р. ІІ Положення 148, Закону України «Про платіжні системи та переказ грошових коштів в Україні», Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, ст. 2, 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій», Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми № ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 21.01.2016 № 13.

Суд критично ставиться до аргументів відповідача в цій частині та висновків Акту перевірки виходячи із наступного.

Первинними документами, долученими позивачем до матеріалів справи підтверджується, що фактичним змістом відповідних господарських операцій є придбання у фізичних осіб належних їм на праві власності акцій АТ «Мотор-Січ».

Тобто, одержувачем коштів за укладеними договорами купівлі-продажу відповідних цінних паперів є вказані фізичні особи, позивач у цих правовідносинах виступає покупцем.

Системний аналіз приписів абзацу 6. п. 1 Указу № 436/95 у взаємозв`язку з наявними в справі доказами свідчить, що обов`язок подання платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа) покладено продавця товарів, робіт послуг, а не покупця таких товарів, робіт, послуг.

Отже, застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій згідно з приписами абзацу 6. п. 1 Указу № 436/95 є неправомірним.

Суд також критично ставиться до посилання відповідача на наведені нормативно-правові акти в частині обґрунтування підстав для прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень форми «С» № від 26.04.2019 та № від 26.04.2019 виходячи із наступного.

Згідно з приписами пункту 2.11 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), видача готівкових коштів під звіт або на відрядження (далі - під звіт) здійснюється відповідно до законодавства України (абзац перший Положення 637).

Видача готівкових коштів під звіт на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини, крім металобрухту, дозволяється на строк не більше 10 робочих днів від дня видачі готівкових коштів під звіт, а на всі інші виробничі (господарські) потреби на строк не більше двох робочих днів, уключаючи день отримання готівкових коштів під звіт (абзац другий Положення 637).

Якщо підзвітній особі одночасно видана готівка як на відрядження, так і для вирішення в цьому відрядженні виробничих (господарських) питань (у тому числі для закупівлі сільськогосподарської продукції у населення та заготівлі вторинної сировини), то строк, на який видана готівка під звіт на ці завдання, може бути продовжено до завершення терміну відрядження (абзац третій Положення 637).

Видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми (абзац четвертий Положення 637).

Звітування за одержані під звіт готівкові кошти здійснюється відповідно до законодавства України (абзац п`ятий Положення 637).

Згідно з приписами пункту 19 розділу ІІ «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) готівка під звіт або на відрядження видається суб`єктам господарювання відповідно до законодавства України (абзац перший Положення 148).

Готівка видається під звіт:

1) на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини на строк не більше 10 робочих днів;

2) на закупівлю брухту чорних металів і брухту кольорових металів - на строк не більше 30 робочих днів від дня видачі готівки під звіт;

3) на всі інші виробничі (господарські) потреби - на строк не більше двох робочих днів, уключаючи день отримання готівки під звіт (абзац другий Положення 148).

Підзвітна особа має право продовжити строк використання виданих під звіт коштів, якщо готівка одночасно видана як на відрядження, так і для вирішення в цьому відрядженні виробничих (господарських) питань (у тому числі для закупівлі сільськогосподарської продукції в населення та заготівлі вторинної сировини, у тому числі брухту чорних металів і брухту кольорових металів). Строк використання такої готівки продовжується до завершення строку відрядження (абзац третій Положення 148).

Видача підзвітній особі готівки під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми (абзац четвертий Положення 148).

Звітування за одержану під звіт або на відрядження готівку здійснюється відповідно до законодавства України (абзац п`ятий Положення 148).

Відповідач, зазначаючи в Акті перевірки про порушення позивачем наведених вимог нормативно-правових актів фактично констатує недотримання позивачем його обов`язку здійснювати видачу сум грошових коштів «під звіт», однак Акт перевірки не містить доказів на підтвердження порушення позивачем цього обов`язку, отже висновок відповідача в цій частині є необґрунтованим.

Натомість, позивачем до матеріалів справи надано докази стосовно порядку звітування підзвітними особами за видані під звіт суми готівкових коштів, які було досліджено в судовому засіданні.

В судовому засіданні допитані в якості свідків підзвітні особи позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відповідальні за оформлення відповідних документів, які надали свідчення стосовно фактичних обставин звітування та витрачання готівкових коштів виданих під звіт.

Суд, надаючи правову оцінку вказаним доказам, вважає обґрунтованими доводи позивача стосовно дотримання ним, визначеного п. 2.11. Положення 637 та п. 19 р. ІІ Положення 148 обов`язку здійснювати видачу сум грошових коштів «під звіт» виходячи із наступного.

Нормативно-правовим актом, що регулює порядок звітування про витрачання готівкових коштів, виданих під звіт є наказ Міністерства фінансів України № 841 від 28.09.2015 «Про затвердження форми Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, та Порядку його складання» (далі - Наказ № 841).

Приписами пункту 2 Наказу № 841 визначено, що дія цього порядку поширюється на осіб, що видали платнику податку - фізичній особі кошти на відрядження або під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, та платників податків - фізичних осіб, які отримали такі кошти.

Абзацом 1 пункту 3 Наказу № 841 визначено, що звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт (далі - Звіт), подається до закінчення п`ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку завершує таке відрядження або завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок податкового агента платника податку, що надав кошти під звіт.

Приписами пункту 6 Наказу № 841 визначено, що звіт складається платником податку (підзвітною особою), що отримав(ла) такі кошти на підприємствах всіх організаційно-правових форм або у самозайнятої особи. Фізична особа, яка отримала такі кошти, заповнює всі графи Звіту, крім: «Звіт перевірено», «Залишок унесений (перевитрата видана) в сумі за касовим ордером», кореспонденції рахунків бухгалтерського обліку, розрахунку суми утриманого податку за несвоєчасно повернуті витрачені кошти на відрядження або під звіт, які заповнюються особою, яка надала такі кошти. Графу «Звіт затверджено» підписує керівник (податковий агент).

Форма звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт є додатком до Наказу № 841.

На зворотному боці звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт зазначаються: № з/п, дата документа, кому, за що і на підставі якого документа заплачено, сума (грн, коп.), дебет рахунка та передбачено долучення відповідних первинних документів.

Приписами частини 1 статті 9 Закону України № 996- XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Приписами частини 2 статті 9 Закону України № 996- XIV визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Дослідженням наявних в матеріалах справи звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт та доданих до них первинних документів за період перевірки встановлено, що вони відповідають вимогам Наказу № 841 приписам частин 1, 2 статті 9 Закону України № 996-XIV.

Зі змісту додатків 9.1, 9.2 Акту перевірки вбачається, що вказані первинні документи були досліджені і відповідачем під час проведення податкової перевірки, висновків щодо невідповідності цих документів вимогам законодавства Акт перевірки також не містить.

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача про безпідставність висновків Акту перевірки в частині недотримання ним Закону України «Про платіжні системи та переказ грошових коштів в Україні», Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, ст. 2, 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій», Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми № ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 21.01.2016 № 13 виходячи із наступного.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон України № 265/95-ВР).

Зі змісту другого речення преамбули Закону України № 265/95-ВР слідує, що його дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Абзацом 3 статті 2 Закону України № 265/95-ВР визначено, що розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Приписами абзацу 1 статті 3 Закону України № 265/95-ВР передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції;

3) застосовувати реєстратори розрахункових операцій, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, з додержанням встановленого порядку їх застосування;

4) забезпечувати цілісність пломб реєстратора розрахункових операцій та незмінність його конструкції та програмного забезпечення;

5) у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів;

6) забезпечувати зберігання використаних книг обліку розрахункових операцій та розрахункових книжок протягом трьох років після їх закінчення;

7) подавати до контролюючих органів звітність, пов`язану із застосуванням реєстратора розрахункових операцій та розрахункових книжок, не пізніше 15 числа наступного за звітним місяця у разі, якщо цим пунктом не передбачено подання інформації по дротових або бездротових каналах зв`язку.

Дослідженням змісту первинних документів наявних в матеріалах справи встановлено, що відповідно до умов укладених договорів купівлі-продажу цінних паперів, позивач виступає в якості покупця цінних паперів - акцій АТ «Мотор-Січ», тобто, не здійснює діяльність з продажу товарів (надання послуг) і відповідно не здійснює розрахункові операції, визначені Законом України № 265/95-ВР, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин в цій частині приписів згаданого закону.

Аналогічного висновку слід дійти і в частині застосування до спірних правовідносин в цій частині приписів Положення «Про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми № ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок)», затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України від 21.01.2016 № 13 оскільки цей нормативно-правовий акт прийнято з метою реалізації положень Закону України № 265/95-ВР.

Стосовно застосування до спірних правовідносин приписів Закону України «Про платіжні системи та переказ грошових коштів в Україні» № 2346-III від 05.04.2001 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон України № 2346-III) суд зазначає наступне.

Предметом регулювання Закону України № 2346-III є правові засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, відповідальність суб`єктів переказу, а також загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

За приписами п. 1.24 статті 1 цього закону переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Пунктом 1.35 статті 1 закону визначено, що розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

Дослідженням змісту первинних документів наявних в матеріалах справи встановлено, що відповідно до умов укладених договорів купівлі-продажу цінних паперів розрахунки здійснюються в готівковій формі, тобто, рух коштів з рахунку покупця та рахунок продавця умовами договорів купівлі-продажу не передбачено, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин приписів Закону України № 2346-III.

Аналогічних виводів слід дійти і в частині можливості застосування до спірних правовідносин в цій частині Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої Поставною Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004, оскільки умовами пункту 1.3 цієї інструкції передбачено, передбачено, що її вимоги поширюються на учасників безготівкових розрахунків.

За наведених обставин, аргументи відповідача та висновки Акту перевірки в частині порушення позивачем приписів п. 2.11 Положення 637, п.19 р. ІІ Положення 148, Закону України № 2346-ІІІ, Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, ст. 2, 3 Закону України 265/95-ВР, Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми № ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи та спростовані первинними документами, наявними в матеріалах справи, отже відповідні висновки Акту перевірки є необґрунтованими, тобто, застосування штрафних (фінансових) санкцій за податковими повідомленнями-рішеннями форми «С» № від 26.04.2019 та № від 26.04.2019 є безпідставним.

Окрім того, суд звертає увагу, що згідно з висновками Акту перевірки, викладеними в п. 3.6.2.2 (стор. 12 Акту перевірки) при визначенні бази оподаткування, повноти нарахування, утримання та своєчасності сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб відповідачем порушень не встановлено. Перевіркою правильності застосування до бази оподаткування розміру ставок податку щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) зокрема у формі зарплати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з туровими відносинами та за цивільно-правовими договорами, а також інших оподатковуваних доходів порушень не встановлено.

В матеріалах справи наявні податкові розрахунки за формою 1 ДФ за період перевірки, які було досліджено під час проведення податкової перевірки та подано контролюючому органу у встановлені законодавством порядку та термін в яких відображено суми нарахованого (утриманого) інвестиційного податку згідно з пп. 170.2.9 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України та у відповідності до укладених договорів купівлі-продажу цінних паперів - акцій АТ «Мотор-Січ», наявних в матеріалах справи.

Наведене вказує на наявність підстав для висновку про виконання позивачем своїх зобов`язань в частині нарахування (утримання) сум податку за період перевірки в повному обсязі.

Також, під час судового розгляду справи судом досліджено договори купівлі продажу цінних паперів, акти про виконання договорів купівлі-продажу цінних паперів, квитанції розписки про отримання коштів, довідки-розрахунки щодо сум утриманого та перерахованого податку з доходів фізичних осіб та військового збору, одержаного від продажу інвестиційних активів, довідки про визначення торговцем цінними паперами при виконанні ним функцій податкового агента інвестиційного прибутку платника податку на доходи фізичних осіб з яких встановлено, що всі суми проведених готівкових розрахунків в повному обсязі відображено в цих документах з урахуванням вимог частини 2 статті 9 Закону України № 996- XIV.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із задоволенням адміністративного позову, понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 19210,00 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Мотор-Ділер» (вул. Омельченка, буд. 21, м. Запоріжжя, 69068) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.04.2019 №, № та №, прийняті Головним управлінням ДФС у Запорізькій області, на підставі акту документальної планової виїзної перевірки №145/08-01-14-04/24513000 від 18.03.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Мотор-Ділер» судовий збір у сумі 19210,00 грн (дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень 00 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі виготовлене 09.01.2020.

Суддя Р.В. Кисіль