Справа № 120/3464/19-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2020-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3464/19-а

Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова І.А.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

03 січня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Капустинського М.М. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача: Миколасюк Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Замостянського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови та арешту,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Замостянського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови про арешт від 17.10.2019 ВП № 60277978, зокрема арешт, накладений на картковий рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ "Комерційний банк "Приватбанк".

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.11.2019 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначив про те, що судом першої інстанції не в повній мірі встановлено та надано аргументацію тому факту, що арешт накладено на картковий рахунок, на який надходить пенсія по інвалідності та аліменти на дітей.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до частини 2 статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, 10.10.2019 на виконання постанови №59 від 30.07.2019 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу, державним виконавцем Замостянського відділу ДВС м.Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60277978.

З метою примусового виконання відповідного рішення, 17.10.2019 державним виконавцем винесено постанову ВП №60277978, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника ОСОБА_1 , крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

Тобто, як зазначив суд першої інстанції, оскаржуваною постановою накладено арешт на всі кошти, без конкретизації номерів рахунків та фінансових установ, за винятком коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Не погоджуючись з даною постановою позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

При цьому, від АТ "Комерційний банк "Приватбанк" до відповідача таких повідомлень не надходило. Натомість, АТ "Комерційний банк "Приватбанк" направлено лист за вих. №20.1.0.0.0/7-191017/906, в якому повідомлено про номера рахунків та про недостатність коштів для виконання постанови про арешт, при цьому жодної інформації, що на такий (рахунок) надходять аліменти на дітей - не вказано.

Отже, суд першої інстанції прийшов до висновку, що спірне рішення містить виключення щодо коштів, на які заборонено накладати арешт, а тому оскаржуване рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступні обставини.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1-2 ст.74 ЗУ "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як передбачає ст.10 ЗУ "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

У відповідності до ст.18 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Крім того, згідно з п.8 ч.3 ст.18 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ст.56 ЗУ "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що державному виконавцю надані повноваження щодо накладення арешту, в тому числі й на кошти, які перебувають на рахунках.

Проте, згідно з ч.2 ст.48 ЗУ "Про виконавче провадження" забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 151 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 191 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 181 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ст.73 ЗУ "Про виконавче провадження" стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2)компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Відповідно до ч.3 ст.52 ЗУ "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Як вказує апелянт, виконавцем накладено арешт на рахунок позивача який використовується для виплати йому пенсії по інвалідності та аліментів на дітей.

Крім того, даний факт підтверджується матеріалами справи, а саме довідкою виданою АТ "Комерційний банк "Приватбанк" від 24.10.2019 №CQPKNLJ2FUQS1KNM (а.с.13) - про те що позивач отримує пенсію на картковий рахунок № НОМЕР_1 та довідкою від 28.11.2019 №109NDIVTBCLBEQBN про отримання на картковий рахунок № НОМЕР_1 пенсії від ГУ ПФ України у Вінницькій та аліментів.

Згідно з ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виконавцем було порушено порядок звернення стягнення на кошти боржника, так як були відсутні підстави, для накладення арешту на рахунки боржника на які здійснюється виплата пенсія по інвалідності та аліменти на дітей.

Арешт коштів на рахунку позивача на який перераховується пенсія та аліменти є неправомірним, оскільки позбавляє позивача можливості отримувати нараховані кошти, що в свою чергу, позбавляє заявника необхідних коштів на існування та належне забезпечення її неповнолітніх дітей, чим порушує їх права, передбачені Конституцією та Законами України.

Внаслідок накладення арешту на рахунок, на які здійснюється зарахування пенсії та аліментів, позивач позбавляється можливості користуватися даними коштами тривалий час.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавець оскаржуваною постановою визначив банківським установам, які виконують рішення виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, а саме: крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту, та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що державним виконавцем ОСОБА_2 В. не в повній мірі перевірено цільове використання рахунку на який накладено арешт.

Відповідно до ст.59 ЗУ "Про виконавче провадження" арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду.

Оскільки, встановлено протиправність прийняття приватним виконавцем постанови про накладення арешту на рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ "Комерційний банк "Приватбанк", колегія суддів приходить висновку про наявність підстав для скасування постанови про арешт від 17.10.2019 ВП № 60277978.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 17.09.2018 у справі №344/12102/16-ц.

Крім того, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції належить скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Скасувати постанову про арешт від 17 жовтня 2019 року серії ВП № 60277978, зокрема арешт, накладений на картковий рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ "Комерційний банк "Приватбанк", що належить ОСОБА_1 .

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Капустинський М.М. Полотнянко Ю.П.