Справа № 440/5214/19
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2020-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

02 січня 2020 рокум. ПолтаваСправа № 440/5214/19

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Головко А.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Полтавської районної державної нотаріальної контори про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2019 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавської районної державної нотаріальної контори, в якій просять суд:

визнати:

1) злочином геноциду (порушенням ст. 3 Європейської Конвенції): дії чиновників державної влади і місцевого самоврядування України, якими для мешканців робітничого селища Гожулівської біофабрики створюються умови з наміром знищити цю групу людей з метою заволодіти належною їм згідно Закону власністю на квартири і земельні ділянки, зокрема шляхом:

- позбавлення права на працю шляхом звільнення всіх робітників біофабрики по скороченню штату в 2001 році; знищення виробничого устаткування біофабрики до 2003 року; продаж майнового комплексу біофабрики до 2005 року;

- позбавлення прав колишніх робітників біофабрики на підставі чинного законодавства України на розпаювання майнового комплексу і землі біофабрики шляхом створення і існування станом на сьогодні трьох фіктивних Гожулівських бологічних фабрик під керівництвом директора біофабрики ОСОБА_3 і головного бухгалтера ОСОБА_4 ;

- позбавлення можливості набуття прав власності колишніх робітників біофабрики, мешканців робітничого селища Гожулівської біофабрики, на об`єкти нерухомості (квартири, гаражі, сараї), земельні ділянки, які їм були надані безкоштовно у приватну власність приватизовані, куплені, знаходяться у постійному користуванні мешканців десятки років;

2) порушеними права мешканців робітничого селища Гожулівської біологічної фабрики спадкодавця ОСОБА_5 і спадкоємця ОСОБА_1 гарантовані ст. 3 Європейської Конвенції по захисту прав людини і основоположних свобод, статті 1 Протоколу до Конвенції, внаслідок, зокрема:

- позбавлення прав власності на об`єкти нерухомості і земельні ділянки, якими спадкодавець ОСОБА_5 вільно володіла десятки років;

- створення чиновниками України умов, в результаті яких спадкодавець ОСОБА_5 не мала можливості набути прав власності на об`єкти нерухомості і земельні ділянки гарантовані громадянам України чинним законодавством України;

- дії Порядку вчинення нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 №282/20595, в результаті якого ОСОБА_1 в зв`язку з відсутністю місця відкриття спадщини - робітничого селища Гожулівської біологічної фабрики, яке не обліковується, і не входить до складу села біологічного Гожулівської сільської ради позбавляється права на спадщину ОСОБА_5 ;

- представлення в неправдивому вигляді Полтавською районною державною нотаріальною конторою дій ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в питанні призначення ОСОБА_2 за його згодою виконавцем заповіту ОСОБА_5 з видачею йому свідоцтва виконавця заповіту, змушуючи спадкоємця ОСОБА_1 поступитися своїми права і оформити нікчемний правочин - право на спадкове майно ОСОБА_5 , якого не існує, в селі біологічному до складу якого не входить робітниче селище Гожулівської біофабрики;

- відсутності правосуддя в Україні, в результаті якого ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 22.05.2008: позбавлені права легалізувати робітниче селище Гожулівської біологічної фабрики; призначити ОСОБА_2 за його згодою виконавцем заповіту ОСОБА_5 з видачею йому свідоцтва виконавця заповіту;

встановити:

1) місцем відкриття спадщини ОСОБА_5 адресу: АДРЕСА_1 ;

2) що ОСОБА_1 прийняла спадщину ОСОБА_5 , тому що проживала разом з нею з 01 січня 2004 року до часу відкриття спадщини згідно інформації виконкому Гожулівської сільської ради;

зобов`язати Полтавську районну державну нотаріальну контору:

1) відкрити спадщину ОСОБА_5 ;

2) видати ОСОБА_1 Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_5 ;

3) видати ОСОБА_2 Свідоцтво виконавця заповіту ОСОБА_5 .

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною першою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

В силу положень пункту 1 частини другої згаданої статті юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Щодо позовних вимог про визнання злочином злочином геноциду (порушенням ст. 3 Європейської Конвенції): дії чиновників державної влади і місцевого самоврядування України, якими для мешканців робітничого селища Гожулівської біофабрики створюються умови з наміром знищити цю групу людей з метою заволодіти належною їм згідно Закону власністю на квартири і земельні ділянки, суд звертає увагу на таке.

За змістом статті 3 Кримінального кодексу України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Злочинність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.

Так, застосоване позивачами у позовній заяві поняття "геноцид" є злочином, відповідальність за який передбачена статтею 442 Кримінального кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 1 Кримінального процесуального кодексу України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до частини першої статті 214 Кримінального процесуального кодексу України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

При цьому, як визначено пунктом 1 частини першої статті 303 Кримінального процесуального кодексу України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

У свою чергу, в силу положень пункту 2 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

За таких обставин, позовні вимоги у зазначеній частині не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Стосовно позовних вимог про визнання порушеними права мешканців робітничого селища Гожулівської біологічної фабрики спадкодавця ОСОБА_5 і спадкоємця ОСОБА_1 гарантовані ст. 3 Європейської Конвенції по захисту прав людини і основоположних свобод, статті 1 Протоколу до Конвенції суд виходить з такого.

Як визначено частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тож, згадані вимоги належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи позовні вимоги встановити: місцем відкриття спадщини ОСОБА_5 адресу: АДРЕСА_1 ; що ОСОБА_1 прийняла спадщину ОСОБА_5 , тому що проживала разом з нею з 01 січня 2004 року до часу відкриття спадщини згідно інформації виконкому Гожулівської сільської ради суд зазначає, що такі вимоги за своїм змістом є вимогами про встановлення юридичних фактів.

Як визначено частиною першою статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

А відповідно до пункту 5 частини другої зазначеної статті, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Таким чином, зазначені вище вимоги позивачів належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

З приводу позовних вимог про зобов`язання Полтавської районної державної нотаріальної контори: відкрити спадщину ОСОБА_5 ; видати ОСОБА_1 Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_5 ; видати ОСОБА_2 Свідоцтво виконавця заповіту ОСОБА_5 суд зауважує, що відповідні вимоги стосуються захисту цивільного права ОСОБА_1 на спадщину, а тому підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись статтею 19, пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Полтавської районної державної нотаріальної контори про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали направити особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя А.Б. Головко