Справа № 540/954/19
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2020-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 січня 2020 року

Київ

справа №540/954/19

адміністративне провадження №К/9901/31419/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Губської О. А.,

суддів: Калашнікової О. В., Соколова В.М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерство юстиції України про стягнення різниці у середньому заробітку за час затримки виконання судового рішення, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року, прийняте у складі судді Гомельчука С.В. та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року, прийняту у складі колегії суддів: Танасогло Т.М. (головуючий), Запорожана Д.В., Осіпова Ю.В.

І. Суть спору:

1. ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерство юстиції України про стягнення невиплаченої різниці у середньому заробітку після його коригувань в сторону збільшення за період з 01 січня 2017 року по 31 липня 2018 року у розмірі 35509,20 грн., з відрахуванням обов`язкових до сплати податків та зборів; встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом встановлення Головному територіальному управлінню юстиції у Херсонській області та Міністерству юстиції України строку для подання звіту про виконання рішення суду у 30 календарних днів з моменту набрання рішенням суду законної сили.

2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він має право на коригування середнього заробітку, який стягувався судом за періоди вимушеного прогулу позивача, затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, у зв`язку із підвищенням його посадового окладу.

3. Відповідач позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

4. Наказом Міністерства юстиції України від 25.05.2015 №1674/к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, із збереженням 9 рангу державного службовця, в порядку переведення, як такого, що успішно пройшов стажування, з випробувальним терміном шість місяців.

5. Наказом Міністерства юстиції України від 23.05.2016 року № 2917/к ОСОБА_1 присвоєно 6 ранг державного службовця в межах категорії "Б" посад державної служби з 01.05.2016.

6. Наказом Міністерства юстиції України від 26.05.2016 року № 3088/к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 27.05.2016 року за власним бажанням відповідно до частини 2 статті 86 Закону України "Про державну службу".

7. 27.05.2016 в. о. начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області прийнято наказ № 1244/1 "Про звільнення ОСОБА_1 ", яким оголошено наказ Міністерства юстиції України від 23.05.2016 року № 2917/к.

8. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016 в справі №821/858/16 визнано протиправними та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 3088/к "Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області", наказ ГТУЮ у Херсонській області від 27.05.2016 № 1244/1 "Про звільнення ОСОБА_1 ", вирішено поновити ОСОБА_1 на посаді начальника ГТУЮ у Херсонській області з 27.05.2016 та стягнуто з Головного управління на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 54880,00 грн.

9. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 року, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2019 в справі №2140/1510/18, стягнуто з ГТУЮ у Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016 по справі № 821/858/16 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника ГТУЮ у Херсонській області за період з 23.11.2016 по 31.07.2018 в сумі 183957,76 грн.

10. Надаючи відповідь на адвокатський запит представника позивача, 18.04.2019 ГТУЮ в Херсонській області направило на його адресу лист за вих. № 13.1-30/2689, згідно якого станом на дату незаконного звільнення позивача з роботи (27.05.2016) його посадовий оклад становив 6892,00 грн. Крім того, вказано на те, що посадовий оклад на посаді, на якій був поновлений ОСОБА_1 , в подальшому збільшувався та з 01.01.2017 становив 7100,00 грн.; з 01.01.2018 - 10400,00 грн.; а з 01.01.2019 - 10990,00 грн.

11. Позивач, вважаючи, що він має право на коригування середнього заробітку, який стягувався судом за періоди вимушеного прогулу, затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, у зв`язку із підвищенням його посадового окладу, та на стягнення коштів, що не були виплачені після підвищення посадового окладу (у 2017-2018 роках), звернувся з даним позовом до суду.

ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

12. Херсонський окружний адміністративний суд рішенням від 13 червня 2019 року, яку залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року, позов задоволено частково.

12.1. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на користь ОСОБА_1 невиплачену різницю у середньому заробітку після його коригувань в сторону збільшення: за період з 01.01.2017 по 31.07.2018 в розмірі 35 509 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот дев`ять) грн. 20 коп., з відрахуванням обов`язкових до сплати податків та зборів.

12.2. У встановленні судового контролю за виконанням рішення суду відмовлено.

13. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивач має право на отримання невиплаченої різниці у середньому заробітку після його коригувань, оскільки розмір посадового окладу позивача протягом 2017-2018 років двічі збільшувався.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

14. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

15. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що судами не враховано, що Міністерством юстиції України не прийнято наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді у визначений у позові період, а тому відповідач не має обов`язку сплачувати різницю у середньому заробітку за час затримки виконання рішення з урахуванням підвищення оплати праці за посадою начальника ГТУЮ у Херсонській області. Крім того скаржник зазначив, що ОСОБА_1 на теперішній час не поновлений на посаді начальника ГТУЮ у Херсонській області та жодним чином не виконує посадові обов`язки начальника. Разом з тим, вказує, що позивач працевлаштований на посаді провідного юрисконсульту відділу правового забезпечення у Головному управлінні Держпродспоживслужби в Херсонській області, де отримує заробітну плату, яка перевищує розмір середнього заробітку.

16. Позивач у відзиві на касаційну скаргу вказує на її безпідставність та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанції - без змін.

17. Оскільки з матеріалів касаційної скарги вбачається, що відповідачем оскаржуються рішення судів першої та апеляційної інстанцій лише в частині позовних вимог, які були задоволені, тому оскаржувані рішення судом касаційної інстанції перевіряються лише в цій частині в межах доводів та вимог касаційної скарги.

V. Джерела права й акти їх застосування

18. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

19. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

20. Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

21. Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

22. В частині шостій статті 235 КЗпП України зазначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

23. Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

24. Згідно з частиною третьою статті 14 КАС України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

25. За статтею статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

26. Пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

27. Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

28. Порядок обчислення середнього заробітку для визначення оплати вимушеного прогулу визначений у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).

29. Згідно з пунктом 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

30. У відповідності до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

31. Відповідно до пункту 10 Порядку №100, зокрема, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

32. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV Порядку №100 визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

VI. Висновок Верховного Суду

33. Перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України).

34. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

35. Судами попередніх інстанцій встановлено, що різниця у середньому заробітку за час вимушеного прогулу та затримки виконання рішення суду, яка не стягнута за рішеннями судів, за 2017 рік складає (за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, тобто 248 робочих днів) - 3266,16 грн., за 2018 рік (з 01.01.2018 по 31.07.2018, тобто 144 робочих днів) - 32243,04 грн., всього - 35509,20 грн.

36. Правильність такого розрахунку відповідачем не оспорюється.

37. З огляду на встановлені державні гарантії обов`язковості виконання судових рішень, Верховний Суд зазначає, що затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

38. Верховний Суд зазначає, що невиконання або несвоєчасне виконання судового рішення є відповідною підставою для звернення позивача до суду. При цьому, позивач наділений правом самостійно обирати спосіб захисту його порушених прав, як то шляхом звернення до суду з відповідним позовом, так і шляхом встановлення контролю за виконанням судового рішення про поновлення його на посаді.

39. Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 20.06.2018 по справі № 826/808/16, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

40. З матеріалів справи вбачається, що позивач на посаді начальника ГТУЮ в Херсонській області поновлений не був, що свою чергу свідчить про затримку відповідачем виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та зумовлює породження у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки в силу приписів ст. 236 Кодексу законів про працю України.

41. Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що доводи відповідача про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на відсутність наказу про поновлення позивача на роботі за рішенням суду та відповідно неможливість встановити строк затримки виконання рішення суду, так як вказані обставини не є підставою для звільнення відповідача від виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника і у зв`язку з невиконанням такого рішення від обов`язку виплатити останньому середнього заробітку на підставі положень статті 236 КЗпП України.

42. Аргумент відповідача про те, що при визначенні суми середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, судами не було враховано, що після звільнення позивач був працевлаштований і отримував певний дохід, Верховний Суд відхиляє, оскільки вказана обставина не була предметом розгляду в судах першої та апеляційної інстанції та ними не досліджувалася. Крім того, відповідачем не надано жодного доказу вказаним обставинам.

43. У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

44. Відтак, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо обґрунтованості стягнення з Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на користь ОСОБА_1 невиплачену різницю у середньому заробітку після його коригувань в сторону збільшення: за період з 01.01.2017 по 31.07.2018 в розмірі 35 509 грн. 20 коп., з відрахуванням обов`язкових до сплати податків та зборів.

45. Таким чином, доводи, викладені у касаційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду справи, висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

46. Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

47. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VII. Судові витрати

48. З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Херсонській області залишити без задоволення.

2. Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 540/954/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий О. А. Губська

Судді О. В. Калашнікова

В.М. Соколов