Справа № 160/10683/19
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Захарчук-Борисенко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення про коригування митної вартості товарів,-
31.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України UA110000/2019/200176/2 від 13.08.2019;
Ухвалою суду від 04.11.2019 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
26.11.2019 до суду від представника Дніпропетровської митниці ДФС надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.
В обгрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначив, що декларант позивача ФОП ОСОБА_2 12.08.2019 звернувся до відповідача та подав електронну митну декларацію №UA110150/2019/234593 з метою здійснення митного оформлення транспортного засобу (далі - Товар), митна вартість якого була заявлена декларантом позивачем за основним методом відповідно до ст. 58 МКУ, а саме: 6099,99 євро, що за курсом НБУ на день подання МД відповідає 171389,82 грн.(гр.45). При цьому, фактурна вартість заявлена на рівні 6000,00 євро (гр.42 МД). Одержувача даного транспортного засобу заявлено позивача (гр.8 МД).
За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, з урахуванням положень статті 337 Кодексу, електронним повідомленням від 13.08.2019 декларанта повідомлено про виявлені розбіжності: поставка транспортного засобу вартістю 6000,00 євро заявлена до митного контролю на підставі рахунку від 16.07.2019 № 144/2019. Зазначений рахунок містить відомості щодо умов поставки DAP Medyka кордон України. Транспортні витрати включені до ціни товару.
Представник відповідача зазначив, що зовнішньоекономічний договір до митного оформлення не було надано, а рахунок-фактуру від 16.07.2019 № 144/2019 не може вважатися документом, що заміщує зовнішньоекономічний договір, оскільки не містить умов оплати, порядок переходу права власності на Товар.
Так, відповідно до відомостей графи 45 МД №UА110150/2019/234593 від 12.08.2019 декларантом позивача заявлено митну вартість товару у перерахунку за курсом НБУ 171 389,82 грн., тобто 6099,99 євро. Поряд із зазначеним, рахунок-фактура від 16.07.2019 № 144/2019 містить інформацію про іншу вартість на рівні 6000,00 євро на умовах DАР Меdykа кордон України.
Отже, декларантом при заявлені Товару додано складові митної вартості на рівні 99,99 євро, проте враховуючи умови поставки зазначені в інвойсі, то документально не підтверджено, яку саме складову митної вартості додано декларантом та не підтверджено її розмір.
До цього ж, враховуючи умови поставки, позивач відповідно до підпункту б) пункту 1 ч.1 ст.335 МКУ мав надати транспортні (перевізні) документи.
Враховуючи те, що декларантом не було надано всіх обов`язкових документів у підтвердження заявленої митної вартості Товару, у відповідача при здійсненні митного контролю були достатні правові підстави для запиту відповідних документів, що підтверджують оплату всіх складових заявленої митної вартості.
Представник відповідача у своєму відзиві також зазначив, що у складі електронного повідомлення декларантом направлено лист від 13.09.2019 б/н, яким проінформовано відповідача про відмову від надання документів для підтвердження заявленої митної вартості товару та прохання прийняти рішення без врахування 10-денного терміну.
Отже, на підставі вищезазначеного, відповідач вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 13.08.2019 UА110000/2019/200176/2 є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, прийнятим у спосіб та в межах повноважень, наданих митним органам законодавством та цілком обґрунтованим, про що свідчать дані гр. 33 цих рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За викладених обставин, відповідно до вимог ст. ст. 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
У зв`язку з тим, що у період з 23.12.2019 по 07.01.2020 суддя Захарчук-Борисенко Н.В. перебувала у довготривалій щорічній відпустці, дану справу було розглянуто в перший день виходу судді з відпустки, 08.01.2020.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 16.07.2019 ОСОБА_1 в компанії CAR-SERWIS (Польща) було придбано легковий автомобіль марки RENAULT MEGANE, номер кузова VIN НОМЕР_1 , тип двигуна - дизельний, об`єм двигуна 1461 см.куб., потужність двигуна 66 кВт, дата виготовлення 01.04.2016, колір - білий.
30.07.2019 митним брокером ФОП ОСОБА_2 було оформлено попередню митну декларацію UA110150/2019/233037 та сплачено митні платежі в розмірі 60 803,00 грн.
Так, 12.08.2019 митним брокером ФОП ОСОБА_3 для здійснення митного оформлення транспортного засобу відповідачу було подано в електронній формі митну декларацію №UA110150/2019/234593 на ввезений транспортний засіб.
Митна вартість товару заявлена декларантом позивачем за основним методом, а саме: 6099,99 євро, що за курсом НБУ на день подання МД відповідає 171389,82 грн.(гр.45). При цьому, фактурна вартість заявлена на рівні 6000,00 євро (гр.42 МД). Одержувача даного транспортного засобу заявлено позивача (гр.8 МД).
Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем було надіслано декларанту електронне повідомлення про необхідність надати (за наявності) додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, з відповідним обґрунтуванням підстав для запиту додаткових документів, а саме: документи, що містять відомості про вартість перевезення; висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
Так, у складі електронного повідомлення листом від 13.08.2019 № б/н декларантом надіслано переклади наданих документів. Інших документів на вимогу органу доходів і зборів не надано.
Окрім того, у складі електронного повідомлення декларантом направлено лист від 13.08.2019 б/н, яким проінформовано відповідача про відмову від надання документів для підтвердження заявленої митної вартості товару та прохання прийняти рішення без врахування 10-денного терміну.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів, регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012.
Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.
Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Однією з форм контролю, відповідно до ч. 1 ст. 336 МКУ, є перевірка документів та відомостей, які надаються під час переміщення товарів через митний кордон України.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 МКУ.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що митна вартість товару заявлена декларантом позивачем за основним методом відповідно до ст. 58 МКУ, а саме: 6099,99 євро, що за курсом НБУ на день подання МД відповідає 171389,82 грн.(гр.45). При цьому, фактурна вартість заявлена на рівні 6000,00 євро (гр.42 МД).
Відповідно до ст. 33 МКУ, митні органи використовують інформаційні ресурси, що знаходяться у їх віданні, створені, оброблені та накопичені в інформаційних системах та складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документах.
Відповідно до ч. 1 ст. 320 МКУ, форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками.
Так, представником відповідача у відзиві на позовну заяву заначено, що автоматизованою системою аналізу та управління ризиками за електронною митною декларацією від 12.08.2019 №UA110150/2019/234593 згенеровано форми митного контролю, в тому числі, форми митного контролю 105-2 «Контроль правильності визначення митної вартості товарів», 106-2 «Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів.»
Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, у т.ч: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; застосовувати передбачені цим МКУ форми митного контролю.
Однією з форм митного контролю відповідно до частини першої статті 336 МКУ, є перевірка документів та відомостей, необхідних для митного контролю, які відповідно до статті 335 МКУ надаються під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України.
Відповідно до ст. 337 МКУ, перевірка документів та відомостей, які відповідно до ст. 335 МКУ під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення форматно-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи передбачені цим МКУ.
Декларант або уповноважена особа, які заявляють митну вартість товару, відповідно до частини 2 ст. 52 МКУ зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних.
Матеріалами справи підтверджено, що з урахуванням положень статті 337 Кодексу, електронним повідомленням від 13.08.2019 декларанта було повідомлено про виявлені розбіжності: поставка транспортного засобу вартістю 6000,00 євро заявлена до митного контролю на підставі рахунку від 16.07.2019 № 144/2019. Зазначений рахунок містить відомості щодо умов поставки DАР Меdука кордон України. Транспортні витрати включені до ціни товару.
Однак, декларантом в гр.20 «умови поставки» МД №UА110150/2019/234593 від 12.08.2019 не заявлено умови поставки.
Для підтвердження заявленого рівня вартості транспортування декларантом в гр. 44 ЕМД від 12.08.2019 № UА110150/2019/234593 зазначено довідку, складену позивачем від 12.08.2019 №б/н, яку до митного оформлення не надано.
Судом встановлено, що зовнішньоекономічний договір до митного оформлення позивачем надано не було.
Суд звертає увагу, що рахунок-фактура від 16.07.2019 № 144/2019 не може вважатися документом, що заміщує зовнішньоекономічний договір, оскільки не містить умов оплати, порядок переходу права власності на Товар.
Відповідно до п. 1 ст. 53 МКУ, у випадках, передбачених МКУ, одночасно з митною декларацією декларант подає документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно зі ст. 49 МКУ митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари.
Згідно з ст. 58 МКУ «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті», - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних з продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відповідно до відомостей графи 45 МД №UА110150/2019/234593 від 12.08.2019 декларантом позивача заявлено митну вартість товару у перерахунку за курсом НБУ 171 389,82 грн., тобто 6099,99 євро. Поряд із зазначеним, рахунок-фактура від 16.07.2019 № 144/2019 містить інформацію про іншу вартість на рівні 6000,00 євро на умовах DАР Меdука кордон України.
Отже, декларантом при заявлені Товару додано складові митної вартості на рівні 99,99 євро, проте враховуючи умови поставки зазначені в інвойсі, то документально не підтверджено, яку саме складову митної вартості додано декларантом та не підтверджено її розмір.
До цього ж, враховуючи умови поставки, позивач відповідно до підпункту б) пункту 1 ч.1 ст. 335 МКУ мав надати транспортні (перевізні) документи.
Таким чином, твердження позивача про те, що відповідачу були надані всі документи, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість, є необгрунтованими, а тому судом не беруться до уваги.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 53 МКУ документами, що підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч. 5 та ч. 6 ст. 52 МКУ, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості.
Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 52 МКУ декларація митної вартості подається у разі якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині 10 ст. 58 МКУ, і якщо вони не включалися до ціни.
В графі зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо ці витрати відповідно до умов поставки (графа З ДМВ) не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (графа 14(а) ДМВ).
Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Суд вважає, що доводи позивача про те, що ним підтверджено всі складові митної вартості, в т.ч. витрати на транспортування, є необгрунтованими з огляду на наступне.
Матеріалами справи не підтверджено, що декларантом було надано до митного оформлення декларацію митної вартості, в якій зазначають в т.ч. транспортні витрати.
По-друге, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (п. 1 ст. 53 МКУ).
Відповідно до п. 2 ст. 53 МКУ, документами, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Питання визначення вартості товарів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів, врегульовано положеннями ст. 368 МКУ.
Так, згідно зі ст. 368 МКУ визначено: «Для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів».
Однак, судом встановлено, що декларантом позивача до митного оформлення не надано жодного документу, що містить підтвердження оплати 99,99 євро, як складової митної вартості.
Так, до митного оформлення було надано висновок експертного автотоварознавчого дослідження №13/08/19 від 07.08.2019, яким досліджено модель, марку, тип кузова, об`єм двигуна, країна виробництва та походження транспортного засобу. Однак, дослідження та висновки не стосуються вартісних характеристик Товару.
Згідно з п. 5 ч. 10 ст. 58 МКУ, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Відповідно до п. 2.2, 2.3 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом МФУ від 30.05.12 №631, для виконання відповідних митних формальностей, з урахуванням положень ст. 254 МКУ, необхідно забезпечення декларантом перекладу документів українською мовою (рахунок а продаж авто, свідоцтво про реєстрацію ТЗ) для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій.
На підставі вищезазначеного, враховуючи розбіжності щодо включенні транспортних витрат у ціну Товару та окреме додавання декларантом складової митної вартості у розмірі 99,99 євро, у відповідача була відсутня можливість перевірити числове значення заявленої митної вартості Товару, в т.ч. через не надання декларантом обов`язкових документів та їх перекладу, подання яких передбачено ч. 2 ст. 53 МКУ.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ у разі якщо документи, зазначені у ч. 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати додаткові документи.
Враховуючи те, що декларантом не було надано всіх обов`язкових документів у підтвердження заявленої митної вартості Товару, у відповідача при здійсненні митного контролю були достатні правові підстави для запиту відповідних документів, що підтверджують оплату всіх складових заявленої митної вартості.
Відповідно ч. 4 ст. 57 МКУ застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу. Під час консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. При цьому, ч. 5 ст. 55 МКУ декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. Частиною 6 цієї ж статті передбачено, що на вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.
Отже, між декларантом позивача та відповідачем проводилась процедура консультацій, тобто обмін наявною інформацією, в усному та електронному порядку, про що свідчать електронні повідомлення та дані гр. 33 оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товару.
Так, відповідачем, з урахуванням положень ст. 53 МКУ, декларанту було надіслано електронне повідомлення про необхідність надати (за наявності) додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, з відповідним обґрунтуванням вищезазначених підстав для запиту додаткових документів, а саме: документи, що містять відомості про вартість перевезення; висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;
Крім зазначеного, відповідно до п. 6. ст. 53 МКУ, декларанта позивача було попереджено про те, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
У складі електронного повідомлення листом від 13.08.2019 № б/н декларантом надіслано переклади наданих документів. Інших документів на вимогу органу доходів і зборів не надано.
Судом встановлено, що у митній декларації країни відправлення та її перекладі об`єм двигуна вказано 898 см.куб., що суперечить даним, які зазначені у митній декларації від 12.08.2019 №UА110150/2019/234593, та свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, де об`єм двигуна становить 1461 см.куб.
Матеріалами справи підтверджено, що у складі електронного повідомлення декларантом було направлено лист від 13.09.2019 б/н, яким проінформовано відповідача про відмову від надання документів для підтвердження заявленої митної вартості товару та прохання прийняти рішення без врахування 10-денного терміну.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій ст. 53 МКУ, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що всі обставини справи вказують на наявність встановлених законом причин неможливості застосування основного методу визначення митної вартості, тобто за ціною договору щодо імпортованих товарів.
Частиною 3 ст. 54 МКУ передбачено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування.
Так, у зв`язку із неможливістю застосування основного методу визначення митної вартості товарів відповідачем було послідовно перейдено до наступного методу визначення митної вартості.
Згідно з ч. 1 ст. 64 МКУ у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).
Згідно з ч. 2 ст. 64 МКУ митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
У зв`язку з неможливістю застосування митної вартості, заявленої декларантом, з урахуванням вищезазначеного, прийнято рішення про коригування митної вартості від 13.08.2019 UA110000/2019/200176/2.
Отже, на підставі вищезазначеного, суд вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 13.08.2019 UА110000/2019/200176/2 є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, прийнятим у спосіб та в межах повноважень, наданих митним органам законодавством та цілком обґрунтованим.
Відповідно до норм ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Керуючись ст. ст. 139, 244, 245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко