Справа № 160/9103/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року Справа № 160/9103/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняЗіненко А.О.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: Каленський І.Б. Філіппова А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4345-54/410 від 11.05.2019р., -

ВСТАНОВИВ:

16.09.2019р. (згідно накладної Укрпошта експрес) Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та, з урахуванням виправленої позовної заяви, поданої 11.10.2019р. на виконання вимог ухвали суду від 23.09.2019р., просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу №Ф-4345-54/410, складену 11.05.2019р. Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області про заборгованість ОСОБА_1 у розмірі 21030,90 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорювану вимогу позивач вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки у 2013р. всупереч її волі позивача було зареєстровано фізичною особою-підприємцем співробітниками реєстраційної служби Павлоградської районної державної адміністрації, незважаючи на недоліки у її паспорті (відсутність штампу на фотокартці) та без оплати нею відповідного адміністративного збору, що було підставою для зупинення розгляду її документів щодо здійснення її державної реєстрації як фізичної особи-підприємця згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1133 та лише після отримання оспорюваної вимоги із сайту Міністерства юстиції України позивач довідалася про наявність запису у ЄДРПОУ про проведення реєстрації її як фізичної особи-підприємця та взяття її на облік 25.07.2013р. Окрім того, позивач зазначає, що вона не вела і не веде обліку доходів, витрат та не подавала жодної фінансової звітності, будь-якої перевірки її діяльності не проводилось, актів перевірки не складалося у зв`язку з чим вона вважає, що нарахований відповідачем єдиний внесок сплаті не підлягає, у розумінні п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464) позивач не є платником єдиного внеску, так як вона жодного дня як фізична особа-підприємець не працювала і працю інших осіб не використовувала, вважає, що вона неналежним чином була зареєстрована як фізична особа-підприємець, а тому не повинна знаходитись на податковому обліку у зв`язку з чим дії відповідача по нарахуванню єдиного внеску є протиправними та порушують її права. Також позивач посилається і на неоднозначність (множинність) трактування прав та обов`язків позивача за нормами законів, а тому вважає, що, у такому випадку, рішення у даній справі повинно бути прийнято на користь платника податків за нормами п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4, п.56.21 ст.56 ПК України, а також посилається і на необхідність врахування у спірних правовідносинах рішення Європейського Суду з прав людини «Сєрков проти України» та «Щокін проти України».

Представник позивача у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, у відзиві на позов та у додаткових поясненнях просив у задоволенні позову позивачеві відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що згідно даних ЄДРПОУ позивач є зареєстрованою як фізична особа-підприємець, перебуває на загальній системі оподаткування, підприємницька діяльність згідно відомостей з ЄДРПОУ не припинено, а тому до моменту внесення таких відомостей державним реєстратором до Реєстру (про припинення підприємницької діяльності) позивач є платником єдиного соціального внеску згідно до вимог п.4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464, при цьому, з 01.01.2017р. на позивача покладено обов`язок по сплаті єдиного внеску незалежно від отримання доходу (прибутку) у звітному періоді, розмір якого не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску згідно п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464. У зв`язку із наведеним, неподанням та несплатою позивачем єдиного внеску у встановленому розмірі з 01.01.2017р. відповідачем, виходячи з вимог ст.25 Закону №2464 та Інструкції №449, позивачеві був нарахований єдиний внесок за 2017р. у розмірі 8448,00 грн., за І,ІІ,ІІІ,ІУ квартали 2018р. по 2457,18 грн. за квартал, а також за І квартал 2019р. у розмірі 2457,18 грн. на підставі даних інформаційної системи контролюючого органу. Окрім того, представник відповідача вказує і на те, що відповідач не має повноважень зняти позивача з обліку як платника єдиного внеску без внесення відповідної інформації про припинення підприємницької діяльності до ЄДРПОУ державним реєстратором, який передає такі відомості в автоматичному режимі до контролюючого органу. Також представник відповідача зазначає, що обставини того, що позивача було зареєстровано фізичною особою-підприємцем без її волі не можуть бути підставами для скасування оспорюваної вимоги, оскільки відповідач, у даному випадку, не вчиняв жодних протиправних дій з приводу реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем, такі повноваження покладені на державного реєстратора, а тому вважає, що, у даному випадку, належним способом захисту права позивача за наведених обставин є саме подання позову до державного реєстратора про визнання його дій протиправними та скасування відповідного запису з урахуванням того, що відповідач не наділений повноваженнями впливу на державного реєстратора при вчиненні дій з державної реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця. За викладеного, відповідач вважає, що оспорювана вимога є законною, втручання у мирне володіння майном при її прийнятті було законним, виправданим, чітким та передбачуваним, так як вчинене на підставі закону та мало на меті задоволення суспільного інтересу, направленого на сплату податків, зборів та обов`язкових платежів. Також відповідач посилається і на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11.09.2018р. у справі №826/11623/16.

Ухвалою суду від 16.10.2019р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначене на 04.11.2019р. (а.с.2).

У судовому засіданні 04.11.2019р. судове засідання за клопотанням відповідача було відкладено до 22.11.2019р., що підтверджується змістом протоколу судового засідання (а.с.50-51).

22.11.2019р. у судовому засіданні, з метою надання додаткових пояснень представником відповідача з приводу повноважень відповідача щодо автоматичного взяття на облік платників єдиного внеску на підставі отриманих від державного реєстратора відомостей з ЄДРПОУ, була оголошена перерва до 09.12.2019р., що підтверджується протоколом судового засідання (а.с.70-73).

У ході судового розгляду справи судом були встановлені наступні обставини у даній справі.

ОСОБА_1 25.07.2013р. була зареєстрована Павлоградською районною державною адміністрацією як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 , взята на облік як платник єдиного внеску у Західно-Донбаській об`єднаній ДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області 26.07.2013р., що підтверджується відомостями з Витягу із ЄДРПОУ станом на 14.09.2019р. (а.с.16-18, 31-32, 81-83).

З облікової картки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного соціального внеску до бюджету, (у тому числі ті, що обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність) видно, що позивач має заборгованість зі сплати єдиного внеску за 2017р. у розмірі 8448 грн. (виходячи із розрахунку 704 х 12); за І,ІІ, ІІІ квартали 2018р. станом на 31.10.2018р. недоїмка становила - 15819,54 грн. (виходячи із розрахунку по 2457,18 грн. щокварталу); за ІУ квартал 2018р. та І квартал 2019р. станом на 30.04.2019р. недоїмка склала - 21030,90 грн. (виходячи із розрахунку по 2457,18 грн. щокварталу) - (а.с.59-62).

На підставі вищенаведених даних інформаційної системи органів доходів і зборів, згідно ст.25 Закону №2464 контролюючим органом станом на 30.04.2019р. відносно Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4345-54/410 від 11.05.2019р. на загальну суму 21030,90 грн., що підтверджується копією відповідної вимоги, наявною у справі (а.с.27).

У подальшому, позивачем здійснювалося адміністративне оскарження вищенаведеної вимоги про сплату боргу шляхом подання відповідної скарги до ДФС України за наслідками розгляду якої було прийнято рішення від 22.08.2019р. за яким скаргу позивача залишено без задоволення, а оспорювану вимогу про сплату боргу (недоїмки) - без змін, що підтверджується копією наведеної скарги та копією відповідного рішення органу ДФС України (а.с.28-30).

Позивач оспорює вищенаведену вимогу про сплату боргу (недоїмки), просить визнати її протиправною та скасувати посилаючись на те, що вона була зареєстрована співробітниками Павлоградською районного державною адміністрацією як фізична особа-підприємець проти її волі, не сплачувала адміністративного збору, підприємницької діяльності не здійснювала, доходу не отримувала, звітність не подавала, перевірка щодо її роботи не проводилась, акти перевірки не складались, а тому вважає, що вона не є платником єдиного внеску у розумінні Закону №2464, у зв`язку з чим вважає дії відповідача по формуванню оспорюваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) протиправними та такими, що порушують її права.

Заслухавши учасників справи, які брали участь у судовому розгляді даної справи у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши норми чинного законодавства України, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464), Інструкцією про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015р. №449 зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 07.05.2015р. №508/26953 ( далі - Інструкція №449).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

У відповідності до вимог абз.2,3 ч.1 ст. 5 Закону №2464 передбачено, що взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Взяття на облік осіб, зазначених, зокрема, в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на яких поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.

За п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464 у редакції, чинній з 01.01.2017р., передбачено, що для платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно до вимог п.3 ч.8 ст.9 наведеного Закону №2464 платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до абзацу 4 частини 8 статті 9 Закону №2464, періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених в пунктах 4, 5 частини 1 статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. В разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

За приписами п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464 встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника податків - ч.12 ст.9 Закону №2464.

Системний аналіз перелічених вищенаведених норм встановлений безальтернативний обов`язок фізичної особи-підприємця регулярно сплачувати єдиний внесок з дати державної реєстрації підприємницької діяльності до дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності. При цьому, в разі неотримання доходу, не здійснення підприємницької діяльності за будь-яких умов, єдиний внесок має бути сплачений не менше розміру мінімального страхового внеску на місяць.

Окрім того, підставами для взяття на облік та зняття з обліку платника єдиного внеску є саме відомості з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" до контролюючого органу.

Тобто, із наведеного можна дійти до висновку, що контролюючий орган не наділений повноваженнями контролювати дії державного реєстратора при проведенні останнім державної реєстрації фізичних осіб-підприємців, а має безальтернативний обов`язок лише взяти на облік таку особу як платника єдиного внеску після отримання відповідних відомостей із ЄДРПОУ наданих контролюючому органу державним реєстратором.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що обставини щодо вчинення дій співробітниками Павлоградської державної адміністрації з приводу державної реєстрації позивача фізичної особою-підприємцем проти волі позивача, із недоліками у паспорті (відсутність штампу на фотокартці) та несплатою позивачем адміністративного збору, на які посилається позивач у позові, не можуть бути обрані підставами для визнання протиправною та скасування оспорюваної вимоги, оскільки наведені дії не віднесені до компетенції відповідача за приписами Закону №2464 та вищенаведені дії відповідачем (ГУ ДФС у Дніпропетровській області) не вчинялися.

Також, слід зазначити, що відповідно до частини 4 статті 25 Закону №2464, орган доходів і зборів в порядку, за формою та в строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 розділу VI Інструкції №449, в разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та не сплачених сум єдиного внеску, такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, які зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), застосовує до такого платника штрафні санкції.

Приписами абзацу 11 пункту 3 розділу VI Інструкції №449 встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10гр.

Відтак, аналіз вказаних норм свідчить про те, що саме до повноважень відповідача віднесено адміністрування та контроль за своєчасністю нарахування та сплати єдиного внеску платниками такого податку, а також і формування відповідних вимог про сплату боргу (недоїмки) на підставі у тому числі і наявних в інформаційній системі органу доходів і зборів (контролюючого органу) даних про недоїмку та за умови відсутності у контролюючого органу доказів про сплату позивачем єдиного внеску.

Так, як встановлено в судовому засіданні із наданих учасниками справи копій документів, на адресу позивача як фізичної особи-підприємця, який є платником єдиного внеску з 26.07.2013р. та, з урахуванням відомостей із ЄДРПОУ станом на 14.09.2019р. відповідачем на підставі наявних в інформаційній системі органу доходів і зборів (контролюючого органу) даних про недоїмку, відсутність доказів сплати єдиного внеску за період - 2017р., 2018р. та І квартал 2019р. станом на 30.04.2019р., була сформована оспорювана вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4345-54/410 від 11.05.2019р. на суму 21030,90 грн., що підтверджується копією відповідної вимоги (а.с.27).

При цьому, у ході судового розгляду справи ні позивачем, ні його представником на виконання обов`язку по сплаті єдиного внеску, покладеного на позивача як фізичну особу-підприємця приписами Закону №2464, суду жодних доказів не надано.

За таких обставин, проаналізувавши вищенаведені норми чинного законодавства та встановлені судом обставини, а також і надані учасниками справи вищенаведені досліджені докази у їх сукупності, з урахуванням того, що позивач, будучи зареєстрованим як фізична особа-підприємець згідно відомостей із ЄДРПОУ (а.с.16-18,31-32), не виконав свого обов`язку по сплаті єдиного внеску як фізична особа-підприємець, встановленого ст.6 Закону №2464, за період - 2017р., 2018р. та І квартал 2019р. та суми єдиного внеску не сплатив у строки, встановлені Законом №2464, суд приходить до висновку, що при прийнятті оспорюваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) відповідачем не було порушено вимог Закону №2464, а, відповідно, не було допущено прав та обов`язків позивача, а тому правові підстави для визнання протиправною та скасування наведеної вимоги у адміністративного суду відсутні.

При цьому, судом враховується і те, що відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону №2464, в разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення недоїмки, штрафів, пені не застосовується відповідно до частини 16 статті 25 Закону №2464.

Таким чином, недоїмка зі сплати єдиного внеску в сумі 21030,90грн. - є виключно наслідком неналежного виконання позивачем обов`язків, покладених на нього статтями 7, 9 Закону №2464.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування - ст.76 наведеного Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, ч.1 ст.77 наведеного Кодексу, покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Однак, позивачем у ході судового розгляду даної справи не доведено жодними належними та достатніми доказами протиправності оспорюваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) з урахуванням того, що судом встановлено, що позивач, будучи зареєстрованим у ЄДРПОУ як фізична особа-підприємець згідно витягу із ЄДРПОУ станом на 14.09.2019р., не виконав своїх обов`язків по сплаті єдиного внеску, встановлених ст.6 Закону №2464, таких доказів позивачем суду не надано.

При цьому, судом не можуть бути покладені в основу даного судового рішення та відхиляються і доводи позивача про те, що її було зареєстровано співробітниками Павлоградської районної державної адміністрації фізичної особою-підприємцем проти її волі (за відсутності штампу на фотокартці у її паспорті та без оплати нею відповідного адміністративного збору), оскільки дії державного реєстратора вчинені при проведення державної реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця не можуть бути підставами для визнання дій контролюючого органу (податкового органу) протиправними при прийнятті оспорюваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) виходячи з того, що відповідач не вчиняв жодних дій, пов`язаних з реєстрацією позивача в якості фізичної особи-підприємця у ЄДРПОУ, так як такі повноваження на відповідача чинним законодавством не покладені, що не було спростовано представником позивача жодними доказами.

Слід також зазначити, що із аналізу вищенаведених норм чинного законодавства видно, що до повноважень відповідача віднесено тільки взяття позивача на облік як платника єдиного внеску на підставі даних із ЄДРПОУ, направлених контролюючому органу державним реєстратором у відповідності до вимог ст.5 Закону №2464, а, відповідно, із наведеного можна дійти висновку, що відповідач не має права вибору, а має обов`язок взяти позивача як фізичну особу-підприємця на облік платником єдиного внеску після внесення відповідних відомостей про реєстрацію позивача як фізичної особи-підприємця державним реєстратором до ЄДРПОУ.

Також слід зазначити, що у ході судового розгляду справи представником позивача суду не було надано жодних належним, достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивачем вищенаведені дії державного реєстратора (щодо державної реєстрації її фізичною особою-підприємцем проти її волі) були оспорені у встановленому законодавством порядку, відповідного судового рішення, яке б набрало законної сили, не надано, як і не надано доказів звернення до відповідних правоохоронних органів із відповідною заявою з приводу вчинення протиправних дій державним реєстратором щодо реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем проти її волі (підроблення документів).

Є безпідставними і необґрунтованими доводи представника позивача з приводу того, що позивач не вела підприємницької діяльності, не подавала звітності, перевірок діяльності позивача не проводилося, актів перевірок не складалося, оскільки як встановлено із матеріалів справи, оспорювана вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована на підставі наявних в інформаційній системі органу доходів і зборів (контролюючого органу) даних про недоїмку, що передбачено абзацом 11 пункту 3 розділу VI Інструкції №449.

Тобто, у даному випадку, наявність у інформаційній системі органу доходів і зборів даних про недоїмку позивача по сплаті єдиного внеску є одною із підстав для формування відповідної вимоги про сплату боргу (недоїмки) та не потребує ні проведення перевірок, ні складання актів перевірок за приписами Інструкції №449.

Також судом відхиляються і твердження представника позивача про те, що оскільки позивач є неналежним чином зареєстрованим фізичною особою-підприємцем державним реєстратором, а тому позивач не є платником єдиного внеску, виходячи з того, що представником позивача на підтвердження зазначеного твердження жодних доказів суду не надано у розумінні ст.ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України, а наявність відомостей у ЄДРПОУ про реєстрацію позивача фізичною особою-підприємцем з 25.07.2013р., у тому числі і станом на 14.09.2019р. згідно відповідного Витягу з ЄДРПОУ (а.с.16-18,31-32) не спростована жодними доказами представником позивача, наведені відомості не скасовані у встановленому законодавством порядку, (таких доказів суду не надано), а тому такі відомості є офіційними та достовірними з урахуванням вимог чинного законодавства України.

Судом також критично надається і оцінка доводам представника позивача про те, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав і обов`язків платника податків слід віддати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (справа «Сєрков проти України», «Щокін проти України та інші), оскільки, у даному випадку, неоднозначності у тлумаченні прав і обов`язків платника єдиного внеску, встановлених Законом №2464 судом не встановлено, а позивачем не доведено жодними доказами.

За викладених обставин та враховуючи, що судом не встановлено, а позивачем не доведено протиправності прийняття відповідачем оспорюваної вимоги про сплату недоїмки (боргу), з урахуванням того, що позивач, будучи зареєстрованим як фізична особа-підприємець згідно відомостей із ЄДРПОУ (а.с.16-18,31-32), не виконав свого обов`язку по сплаті єдиного внеску як фізична особа-підприємець, встановленого ст.6 Закону №2464, за період - 2017р., 2018р. та І квартал 2019р. та суми єдиного внеску не сплатив у строки, встановлені Законом №2464, а тому суд приходить до висновку, що підстави для визнання вказаної вимоги протиправною та її скасування у адміністративного суду відсутні.

Окрім того, судом враховується і те, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника, незалежно від ведення підприємницької діяльності, незалежно від того, чи отримував позивач дохід (прибуток) від такої підприємницької діяльності у спірний період, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску (у 2017р. - 704 грн., у 2018р.-2019р. - 819,06 грн.) з урахуванням змін, внесених до Закону №2464 з 01.01.2017р., а тому посилання позивача на необхідність застосування у спірних правовідносинах правових позиціях, викладених у рішеннях Європейського Суду з прав людини (справа «Сєрков проти України», «Щокін проти України), якими встановлено недотримання балансу між інтересами заявників та інтересами держави, є помилковими та необґрунтованими, наведені у зазначених рішеннях правові позиції не підлягають застосування у даних правовідносинах, оскільки виходячи з положень частини 2 статті 19 Конституції України про зобов`язання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відповідно, у фіскальних органів (контролюючих податкових органів), які згідно статті 12 Закону №2464 забезпечують адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійсненням контролю за його сплатою, - за відсутності доказів сплати позивачем єдиного внеску, виник обов`язок стосовно забезпечення його сплати, а тому при прийнятті оспорюваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) втручання у мирне володіння майном позивача вчинено у межах повноважень, наданих відповідачеві, на підставі Закону №2464 та з метою задоволення суспільного інтересу, який полягає у адмініструванні та контролі за сплатою податків, зборів та обов`язкових платежів до бюджету.

Таким чином, із наведеного суд приходить до висновку, що з огляду на те, що єдиний внесок спрямовується для виплат особам, які потребують соціального захисту, їх інтереси є пріоритетними порівняно з інтересами платників єдиного внеску.

В той же час, при розгляді даної справи адміністративним судом врахована правова позиція Верховного Суду, викладена у його постанові від 11.09.2018р. у справі №826/11623/16, яка є обов`язковою для застосування згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За викладених обставин, перевіривши правомірність прийняття оспорюваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) у відповідності до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що оспорювана вимога прийнята відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законом №2464 з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому в адміністративного суду відсутні будь-які правові підстави для задоволення даного адміністративного позову.

За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, а тому у його задоволенні позивачеві слід відмовити повністю.

З урахуванням того, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн. згідно квитанції №28230476-1 від 16.09.2019р. (а.с.3) слід покласти на позивача згідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Окрім того, слід зазначити, що у зв`язку із перебуванням судді Конєвої С.О. у щорічній відпустці у період з 16.12.2019р. по 31.12.2019р. включно та з 02.01.2020р. по 11.01.2020 включно, що підтверджується відповідними довідками начальника відділу управління персоналом, останнім п`ятим днем складання повного судового рішення згідно до вимог ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України є 13.01.2020р.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 229, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4345-54/410 від 11.05.2019р. - відмовити повністю.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача згідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 13.01.2020р.

Суддя С.О. Конєва