Справа № 804/2178/16
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 804/2178/16

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Новошицької О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2016 року (суддя Борисенко П.О., м. Дніпро, повний текст постанови складений 26.07.2016 року) в адміністративній справі №804/2178/16 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , третя особа: Міністерство оборони України про стягнення грошового забезпечення та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:
18.04.2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (далі по тексту відповідач-1), командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (далі по тексту відповідач-2), в якому просив стягнути з Військової частини польова пошта НОМЕР_1 на свою корить заборгованість по виплаті грошового забезпечення за період з 01.11.2014 року по 12.06.2015 року, у розмірі 25892,72 грн.; стягнути з Військової частини польова пошта НОМЕР_1 на свою користь відшкодування за завдану моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Військової частини польова пошта НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті грошового забезпечення за період з 01.11.2014 року по 12.06.2015 року, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2016 року задоволено частково; постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2016 року скасовано та прийнято у справі нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерство оборони України, про стягнення грошового забезпечення та відшкодування моральної шкоди задоволено частково; зобов`язано Військову частину польова пошта НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.11.2014 року по 12.06.2015 року; стягнуто з Військової частини польова пошта НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 10.10.2019 року постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2016 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Згідно частин 5, 6 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Новому апеляційному перегляду підлягає постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2016 року у межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , в якій зазначено, що судом першої інстанції не стягнуто з відповідача Військової частини польова пошта НОМЕР_1 розрахованої ним суми заборгованості грошового забезпечення за період з 31.11.2014 року по 12.06.2015 року у розмірі 25892,72 грн. Апелянт вказував, що стягнення з Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 на його користь відшкодування за завдану моральну шкоду є однією з позовних вимог. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги обставини справи, відсутність об`єктивних причин, через які не було виплачено грошове забезпечення, що призвело до моральних страждань, відсутності засобів до існування, через що, була завдана істотна моральна шкода. Апелянт вказував, що внаслідок невиплати грошового забезпечення, сім`я опинилася у дуже скрутному матеріальному становищі, та позивач, перебуваючи на військовій службі, нічим не міг їй допомогти, вказана обставина викликала сильні душевні переживання та моральні страждання.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що позивачу протиправно не було виплачено грошове забезпечення за період з 01.11.2014 року по 12.06.2015 року та позивач має право та стягнення такого забезпечення з урахуванням індексу інфляції, виходячи з його перебування на військовій службі у Військовій частині польова пошта НОМЕР_1 . Суд першої інстанції вказував, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність доказів на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) відповідачів, також позовна заява не містить підтверджених документально обставин, з яких виходив позивач при визначенні розміру заявленої до відшкодування шкоди, та обґрунтованого розрахунку спірної суми.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період, з 29.08.2014 року по 12.06.2015 року проходив службу у Військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , правонаступником якої є Військова частина польова пошта НОМЕР_1 , що підтверджується повідомлення від 05.09.2014 року № 3/1004 та військовим квитком позивача. Проходив службу на посаді корегувальника в/ч польова пошта НОМЕР_2 , згідно наказу № 84 від 29.08.2014 року. Наказом командира в/ч НОМЕР_3 № 76 від 27.08.2015 року звільнений в запас.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 155 від 12.06.2015 року ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 03.11.2014 року, переведено до військової частини польова пошта НОМЕР_4 .

Згідно постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 р. в справі № 804/14626/15, яка набрала законної сили 29.03.2016 року, лейтенант ОСОБА_1 , 1963 р.н., колишній військовослужбовець військової частини п/п НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_4 , з розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » не виводився, доказів наявності оскаржуваного наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 03.11.2014 року про зарахування позивача, корегувальника військової частини польова пошта НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , в розпорядження командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » наданими відповідачем доказами не підтверджена.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 проходив війську службу у складі Військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , правонаступником якої є Військова частина польова пошта НОМЕР_1 .

Згідно грошового атестату серії ЗУ № 183091, виданого позивачу військовою частиною польова пошта НОМЕР_2 , встановлено виплату позивачу окладу за військовим званням в розмірі 115 грн., надбавки за вислугу років (20%) в розмірі 23 грн., щомісячні додаткові види грошового забезпечення позивачу не виплачувались.

Відповідно до листа Головного фінансово-економічного управління Генерального штабу Збройних Сил України від 30.01.2015 року № 326 та розрахунку, встановлено недоплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за листопад-грудень 2014 року в загальному розмірі 3778,76 грн., в тому числі за листопад 2014 р. 1008,20 грн., за грудень 2014 р. 2770,56 грн., а з урахуванням наявної переплати, сума недоплати становить 3587,51 грн.

Згідно листа Військової частини НОМЕР_3 від 10.10.2015 року № 1916 ОСОБА_1 в облікових документах військової частини не значиться, відсутня відмітка про зарахування його у розпорядження командира військової частини.

Встановлено, що ОСОБА_1 24.02.2016 року звертався з заявою до командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 про нарахування та виплату грошового забезпечення за період з 18.10.2015 року по 12.06.2015 року, за листопад грудень 2014 року у розмірі 3587,51 грн. Відповідно до листа Дніпропетровського зонального відділу Військової служби правопорядку від 03.03.2016 року № 794/ВСП-2 повідомлено ОСОБА_1 , що стосовно недотримання ним грошового забезпечення призначено перевірку.

Листом від 09.03.2016 року № 861 Військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 повідомлено ОСОБА_1 , що він не перебував у розпорядженні військової частини, після реорганізації військової частини НОМЕР_2 на посаду не перепризначався, тому підстав для нарахування грошового забезпечення немає.

Встановлено, що Військова частина НОМЕР_2 листом від 26.01.2015 року повідомляла начальника Головного фінансово-економічного управління Генерального штабу Збройних Сил України про те, що ОСОБА_1 з посадовим окладом 830,00 грн., окладом за військовим званням 115,00 грн. зарахований до списків особового складу військової частини 28.08.2014 року, за серпень листопад 2014 року ОСОБА_1 здійснювалось нарахування грошового забезпечення, з 15.11.2014 року грошове забезпечення не нараховувалось у зв`язку з відсутністю наказу щодо призначення на посаду у Військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до статті 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно частин 1- 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно пунктів 1.2, 1.3, 1.9, 1.10 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260 (чинної на час виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства. Грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується: військовослужбовцям, які займають посади, передбачені штатами та штатними розписами у апараті Міністерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України, військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), а також які звільнені від посад без зарахування у розпорядження, у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад. Грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий. Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. Грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Відповідно до пунктів 5.2, 9.1 вищевказаної Інструкції, особам, призваним на строкову військову службу, із дня відправлення у військову частину з військового комісаріату і до набуття права на одержання посадових окладів відповідно до пунктів 5.3, 6.5, 6.8 і 6.12 цієї Інструкції виплачуються оклади за I тарифним розрядом. Особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення). Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Передбачено, що грошове забезпечення виплачується військовослужбовцям, які перебувають на посадах у військових частинах, у тому числі військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), а також які звільнені від посад без зарахування у розпорядження.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 р. в справі № 804/14626/15, яка набрала законної сили 29.03.2016 року, встановлено, що ОСОБА_1 , колишній військовослужбовець військової частини п/п НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_4 , з розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » не виводився. Встановлено, що ОСОБА_1 з 29.08.2014 року по 12.06.2015 року проходив військову службу у складі Військової частини польова пошта НОМЕР_2 , правонаступником якої є Військова частина польова пошта НОМЕР_1 , не виводився у розпорядження Військової частини НОМЕР_3 , відповідно саме Військова частина польова пошта НОМЕР_1 , у якій ОСОБА_1 проходив службу, повинна нести обов`язок з нарахування та сплати позивачу належного грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням доказів у справі та законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, однак з метою захисту прав та інтересів позивача, слід виходити за межі позовних вимог в частині стягнення грошового забезпечення за період з 01.11.2014 року по 12.06.2015 року, без визначення конкретного розміру, оскільки відповідач, керуючись законодавстом має виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.11.2014 року по 12.06.2015 року, з урахуванням відповідних відрахувань.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що матеріалами справи не обраховано суму заборгованості 25892,72 грн. та такий розмір не визнається відповідачами.

Вирішуючи питання щодо стягнення з Військової частини польова пошта НОМЕР_1 на користь позивача відшкодування за завдану моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статей 3, 56 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно частин 1 - 3 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частиною 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Відшкодування шкоди, у тому числі моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішенні порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Однак і відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Судом встановлено, що позивач для захисту свого права на отримання грошового забезпечення, тобто засобів для існування, звернувся до суду у квітні 2016 року, через тривалий судовий розгляд, невиконання добровільно вимог позивача, що зрештою змусило його звернутись до суду, може бути підставою для розгляду питання про визнання за позивачем моральної шкоди.

Вимогу про відшкодування моральної шкоди у сумі 10000 грн. позивач пов`язує з тим, що внаслідок невиплати грошового забезпечення, сім`я опинилася у дуже скрутному матеріальному становищі, та позивач, перебуваючи на військовій службі, нічим не міг їй допомогти, вказана обставина викликала сильні душевні переживання та моральні страждання. Окрім того, позивач зазначав, що тривала боротьба на захист своїх прав виснажує його, викликає у нього психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, створює дискримінацією з боку держаних органів.

Варто вказати, що Європейський Суд з прав людини у рішеннях у справах «Рисовський проти України» № 29979 від 20.10.2011 року, «Антоненков та інші проти України» № 14183/02, від 2211.2005 року, вказував, що порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть, якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння моральної шкоди.

У постанові Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №750/6330/17, вказано, що слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції вказує, що відповідачі не довели зворотного, а тому суд вважає обґрунтованою позовну вимогу про стягнення моральної шкоди. Позивач просив стягнути з відповідача-1 моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., та справедливим з огляду на тривалий час неотримання ним грошового забезпечення за визначений період та з огляду на заперечення з боку відповідачів завдання позивачу матеріальної шкоди у вигляді не виконання державою свого обов`язку по належному забезпеченню військовослужбовців України є стягнення 10000,00 грн. моральної шкоди.

Згідно ч. 1, ч. 2 ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Ухвалюючи нове рішення вирішує питання про розподіл судових витрат. Судові витрати здійснені позивачем повертаються йому пропорційно до задоволенних позовних вимог.

При поданні апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір за подачу такої у розмірі 606,32 грн., що підтверджується квитанцією № від 17.10.2016 року та квитанцією № від 17.10.2016 року, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанову суду першої інстанції слід скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги частково.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2016 року у справі №804/2178/16 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , третя особа: Міністерство оборони України про стягнення грошового забезпечення та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Зобов`язати Військову частину польова пошта НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.11.2014 року по 12.06.2015 року.

Стягнути з Військової частини польова пошта НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), розмір судових витрат 303,16 грн. (триста три гривні 16 копійок) та за рахунок командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , розмір судових витрат 303,16 грн. (триста три гривні 16 копійок).

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів відповідно до ст.,ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова