Справа № 200/4996/19
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 р.м.ОдесаСправа № 200/4996/19
Головуючий в 1 інстанції: Калініченко Л.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д..

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , 29.03.2019 року звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 008029 від 12.03.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування позову послався на відсутність події адміністративного правопорушення, оскільки не перевищував швидкість у межах населеного пункту; порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки справа була розглянута на місці зупинки оскаржувана постанова не містить порядку її оскарження, не містить перекладу з української мови (позивач є громадянином Грузії і не розуміє українську мову), поліцейським не були роз`яснені права, зокрема право на правову допомогу.

Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 06.05.2019 року адміністративну справу було передано за підсудністю до Київського районного суду міста Одеси.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 25 липня 2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників процесу, та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

Рішенням від 14.11.2019 року Київський районний суд м. Одеси задовольнив позов ОСОБА_1.

Скасував постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №008029 від 12 березня 2019 року , якої притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн.

В апеляційній скарзі Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, не відповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт стисло виклав фактичні обставини справи, посилаючись на докази, які не були надані до суду першої інстанції, як вважає апелянт з поважних причин. При цьому, у якості поважних причин апелянт зазначив не надходження до Управління патрульної поліції в Одеській області копії позовної заяви та доданих до неї документів, що позбавило відповідача можливості належним чином захищатись та своєчасно виконати ухвалу суду в частині витребування доказів.

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (засобами електронного поштового зв`язку) (ст. 268 КАС України), що підтверджується довідкою секретаря судового засідання, складеною відповідно до ст. 129 КАС України. Учасники справи у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Неявка учасників справи у судове засідання не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 12 березня 2019 року інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Воробйовим В.В. за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №008029, якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в сумі 255 гривень.

За змістом вказаної постанови (а.с. 7) суть правопорушення полягає в тому, що 12 березня 2019 року о 14 годині 35 хвилин позивач, керуючи автомобілем марки «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в населеному пункті - с. Іванове Одеської області, по трасі М-14, на 29 км., з перевищенням допустимої швидкості руху, а саме, рухався зі швидкістю 80 км. на годину, чим порушив п.12.9 ПДР України.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджено матеріалами справи, відповідачем не доведено належними та допустимим доказами, в той час як сама оскаржувана постанова не є беззаперечним та єдиним доказом винуватості позивача. При цьому, суд першої інстанції зауважив про те, що відповідач без поважних причин не виконав вимоги ухвали про відкриття провадження у справі від 25.07.2019 року, якою у відповідача були витребувані належним чином завірена копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДП 18 №008029 від 12.03.2019 року, копії письмових пояснень позивача з приводу правопорушення, якщо вони ним надавались, копії письмових пояснень свідків з приводу правопорушення, якщо такі пояснення відбирались, а також копії всіх відеозаписів оскаржуваного правопорушення, які були зроблені за допомогою відеокамер, що розташовані на одязі патрульних поліцейських та в автомобілі патрульних поліцейських.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КУпАП, оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух», порядок дорожнього руху на території України визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, із змінами та доповненнями, (надалі ПДР).

Згідно із п. 1.1. ПДР, ці Правила, встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2.3 ПДР встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Пунктом 12.4 ПДР передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Пунктом 12.9 ПДР встановлено, що водієві забороняється:

а) перевищувати максимальну швидкість, визначену технічною характеристикою даного транспортного засобу;

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил;

в) перешкоджати іншим транспортним засобам, рухаючись без потреби з дуже малою швидкістю;

г) різко гальмувати (крім випадків, коли без цього неможливо запобігти дорожньо-транспортній пригоді).

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками,- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Колегія суддів зазначає, що на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, не зважаючи на витребування судом першої інстанції у відповідача доказів (а.с. 31-32) матеріали справи не містили належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення - перевищення більш як на двадцять кілометрів на годину максимальної швидкості руху у населеному пункті.

Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів винуватості позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки сама постанова не є єдиним та беззаперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Проте, на підтвердження обґрунтувань вимог апеляційної скарги Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції додало до апеляційної скарги додаткові докази, які не були надані суду першої інстанції, а саме:

- роздруківку з бази даних МВС інформації щодо постанови серії ДП18 №008029 від 12.03.2019 р.;

- роздруківку файлу _С8000_0312_143054.frnf з лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 №ТС000524;

- компакт-диск із сканованим копіями сертифікатів та експертних висновків щодо лазерного приладу TruCAM LTI 20/20.

Вирішуючи питання прийняття доказів, які не були надані до суду першої інстанції, колегія суддів, враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові цього суду від 19.11.2019 року у справі №826/12675/15, в частині можливості дослідження судом апеляційної інстанції нових додаткових доказів, лише після встановлення поважності причин не надання таких доказів до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 8 КАС України, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно із ч. 1 та ч. 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 12 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 74 КАС України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно із ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Порядок подання доказів встановлений статтею 79 КАС України.

Так, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

У випадку прийняття судом відмови сторони від визнання обставин суд може встановити строк для подання доказів щодо таких обставин.

Якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не визначено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Відповідно до ч.8 та ч. 9 ст. 80 КАС України, особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави дійти висновку, що суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами, що об`єктивно не залежали від особи, яка надала такі додаткові докази (поважність причин повинен довести той учасник справи, який їх надав, зокрема в цій справі - апелянт).

Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Ухвалою від 25.07.2019 року, суд першої інстанції, відкривши провадження по в адміністративній справі, витребував з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції належним чином завірену копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДП 18 №008029 від 12.03.2019 року, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень 00 копійок, копію письмових пояснень позивача з приводу правопорушення, якщо вони ним надавались, копії письмових пояснень свідків з приводу правопорушення, якщо такі пояснення відбирались, а також копії всіх відеозаписів оскаржуваного правопорушення, які були зроблені за допомогою відеокамер, що розташовані на одязі патрульних поліцейських та в автомобілі патрульних поліцейських.

Витребувані докази було зобов`язано надати до суду першої інстанції в строк до 05.09.2019 року, відповідачу роз`яснено його обов`язок повідомити суд про неможливість подати докази із зазначенням причин.

Копія ухвали Київського районного суду м. Одеси від 25.07.2019 року отримана відповідачем 31.07.2019 року, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 42) та не заперечується апелянтом.

У якості поважних причин не надання доказів до суду першої інстанції, що об`єктивно не залежали від Управлення патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, апелянт посилається на ненадходження на адресу управління копії позовної заяви та додатків до неї, що обумовило неможливість виконання ухвали суду першої інстанції щодо надання витребуваних доказів.

Колегія суддів зазначає, що вказана обставина не є поважною причиною не надання відповідачем доказів до суду першої інстанції з огляду на таке.

Приймаючи позовну заяву до розгляду та відкриваючи провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції в ухвалі від 25.07.2019 р. встановив, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

При цьому, суд першої інстанції в ухвалі від 25.07.2019 року, повідомив відповідача про наявність в суді копії позовної заяви із додатками та уточнень позовної заяви по даній справі, які підлягають йому врученню як стороні, та про можливість їх отримання лише безпосередньо у суді. Зазначене відповідає вимогам п.12 ч. 9 ст. 171 КАС України, відповідно до якої, постановляючи ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, у разі розгляду справи за місцезнаходженням суб`єкта владних повноважень, суд першої інстанції, зазначає, окрім іншого, повідомлення про наявні в суді матеріали, які підлягають врученню суб`єкту владних повноважень як стороні, та про можливість їх отримання лише безпосередньо у суді.

Таким чином, отримавши 31.07.2019 р. копію ухвали Київського районного суду м. Одеси від 25.07.2019 року, відповідач - суб`єкт владних повноважень - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, який розташований на території Київського району м. Одеси, з метою захисту своїх прав та виконання ухвали суду в частині надання витребуваних доказів, мав отримати в суді першої інстанції копію позову та доданих до нього матеріалів.

Додатково колегія суддів зазначає, що перше судове засідання було призначене на 05.09.2019 року, відповідач був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи (а.с. 42).

В подальшому судове засідання, яке було призначене на 05.09.2019 року, було відкладне на 17.10.2019 року (а.с. 45), про що відповідач був повідомлений 18.09.2019 року (а.с. 53).

17.10.2019 року суд першої інстанції відклав судове засідання на 14.11.2019 року (а.с. 59), про що відповідач був повідомлений 23.10.2019 року (а.с. 67).

Відповідно до матеріалів справи представник відповідача не з`явився у жодне судове засідання (05.09.2019 р., 17.10.2019 р., 14.11.2019 р.).

Також, матеріали справи не містять відзиву відповідача на позов, не зважаючи на те, що в ухвалі від 25.07.2019 року, суд першої інстанції, відповідно до приписів ч. 4 ст. 159 КАС України, повідомив відповідача про те, що не надання відзиву на позов без поважних причин, може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Не містять матеріали справи і повідомлень відповідача щодо наявності обставин, за яких відповідач, з незалежних від нього причин, в період з 31 липня по 14 листопада 2019 року, був позбавлений можливості надати відзив, витребувані судом першої інстанції докази та докази, які надані відповідачем до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ненадходження до відповідача копії позову та додатків до нього не є поважною причиною, що об`єктивно не залежала від відповідача, та яка обумовила неможливість надання до суду першої інстанції доказів, що додані до апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема процесуальне право на отримання копії позову з доданими до нього додатками виключно у суді, та процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, яке оскаржується, та обов`язок щодо виконання судового рішення в частині надання витребуваних доказів та / або повідомлення про неможливість їх надання.

Оскільки апеляційна скарга не містить посилання на інші причини, що об`єктивно не залежали від відповідача, за яких відповідач не надав до суду першої інстанції докази, що надані до суду апеляційної інстанції, колегія суддів не приймає надані апелянтом додаткові докази.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що норми КАС України не наділяють апеляційний суд повноваженнями самостійно відшуковувати причини, що об`єктивно не залежали від відповідача - суб`єкта владних повноважень, за яких відповідач не надав до суду першої інстанції докази, що додані до апеляційної скарги. Вчинення апеляційним судом зазначених дій було б порушенням принципів адміністративного судочинства (рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність. неприпустимість зловживання процесуальними правами та ін.).

Враховуючи викладене та відсутність правових підстав для прийняття додаткових доказів, що не були надані до суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, (відсутність доказів винуватості відповідача), та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (на підставі наявних матеріалів справи), внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 71-80, 242, 268-272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року у справі № 200/4996/19 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.