Справа № 340/1980/19
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 січня 2020 року м. Дніпросправа № 340/1980/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 р. у справі №340/1980/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області

про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби у Рівненській області щодо повернення 08 липня 2019 року без прийняття до виконання ухвали Господарського суду Рівненської області від 02 квітня 2019 року у справі №918/328/16; зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби у Рівненській області прийняти до виконання ухвалу Господарського суду Рівненської області від 02 квітня 2019 року у справі №918/328/16; стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням суду першої інстанції позов задоволено. Суд зазначив, що предметом судового розгляду є рішення відповідача про відмову у прийнятті до виконання виконавчого документа, у яке трансформувались дії щодо його виконання. Стягнуто з відповідача судові витрати у сумі 4896 грн. Рішення суду обґрунтовано тим, що ухвала господарського суду від 02.04.2019 року про звернення стягнення на грошові кошти є похідною від наказів суду від 05 вересня 2016 року, котрі видані на підставі постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 23 серпня того ж року. В ухвалі суду від 02 квітня 2019 року містяться відомості про постанову суду апеляційної інстанції і видачу наказів. Приписами частини 7 статті 327 ГПК України встановлено, що у разі вирішення питання зокрема про звернення стягнення на грошові кошти, що належать третім особам суд вносить відповідну ухвалу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів не пізніше двох днів з дня її постановлення у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, у суду не виникло обов`язку видавати наказ на підставі ухвали про звернення стягнення на грошові кошти від 02 квітня 2019 року, так як вона є виконавчим документом.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин справи. Просить скасувати рішення суду та відмовити в позові.

В апеляційній скарзі зазначив, що відповідно до п.2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі ухвал у випадках, передбачених законом. Відповідно до абз.4 п. 2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 року № 845 виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України про виконавче провадження. Втім ст. 336 ГПК України не визначено, що ухвала про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, є виконавчим документом.

Крім того, зазначає, що на адресу відповідача не надходили для виконання накази господарського суду Рівненської області від 05.09.3016 року у справі № 918/328/16, похідною від яких є ухвала від 02.04.2019 року, тому їх зміст відповідачу невідомий.

Не погоджується відповідач також з розміром стягнутих судом витрат на правничу допомогу, оскільки окремі послуги, зазначені у Договорі про надання правничої допомоги, не є різновидами правничої допомоги.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач погоджується з висновками суду першої інстанції, посилаючись на безпідставність апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ухвалою Господарського суду Рівненської області від 02 квітня 2019 року звернено стягнення на грошові кошти у сумі 171770 грн., які належать Службі автомобільних доріг у Рівненській області в межах заборгованості останньої перед ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»» відповідно рішення цього ж суду від 10 серпня 2018 року, на користь позивача (а.с.8-11).

Ухвала прийнята в порядку статті 336 ГПК України.

27 травня 2019 року суд сповістив позивача, що ГПК України не передбачено видачу наказу на підставі ухвали про звернення стягнення на грошові кошти (а.с.16).

01 липня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про прийняття до виконання ухвали суду (а.с.12-13).

08 липня того ж року відповідач прийняв рішення про відмову у прийнятті до виконання (а.с.14-15), мотивуючи рішення тим, що ухвала господарського суду про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, не є виконавчим документом.

19 серпня 2019 року суд прийняв ухвалу, якою виправив описку в ухвалі суду від 02 квітня того ж року (а.с.53-56).

В ухвалі суд зазначив, що ухвала від 02 квітня 2019 року є похідною від трьох наказів суду від 05 вересня 2016 року, в яких визначено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Суд зробив висновок, що ухвала суду про звернення стягнення на грошові кошти вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, як окремий виконавчий документ, що виключає потребу видавати наказ.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ухвала господарського суду про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, є виконавчим документом, з огляду на наступне.

За доводами апеляційної скарги саме нормою ст. 336 ГПК України мало бути визначено, що ухвала про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, є виконавчим документом, в іншому випадку, на думку відповідача, така ухвала не набуває статусу виконавчого документа.

Втім, процесуальним законом не передбачено, що саме так має бути визначено статус виконавчого документа, адже це може бути передбачено загальною нормою, що поширює свою дію на певний перелік таких документів.

Саме таке відображення знайшло це питання у нормі ч.7 статті 327 КАС України, яка передбачає, що у разі вирішення питання про: виправлення помилки у виконавчому документі; визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; забезпечення виконання судового рішення; стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом; поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; відстрочення чи розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання; звернення стягнення на грошові кошти, що належать третім особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку; зупинення виконання (дії) судового рішення; заміну сторони виконавчого провадження - суд вносить відповідну ухвалу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів не пізніше двох днів з дня її постановлення у порядку, передбаченому частиною третьою цієї статті.

Згідно з п.2 Прикінцевих положень ГПК України частини сьома 327 (в частині внесення документів до Єдиного державного реєстру виконавчих документів) цього Кодексу вводиться в дію через 30 днів із дня опублікування Державною судовою адміністрацією України повідомлення про початок функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у газеті "Голос України".

Відповідно п. 19 Перехідних положень ГПК України Господарський процесуальний кодекс України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів:

19.1. оформлення і видача виконавчих документів здійснюються в паперовій формі судом, який ухвалив відповідне рішення, за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу;

19.2. оформлення і видача судових рішень, якими вносяться зміни до виконавчих документів (у тому числі - про виправлення помилки у виконавчому документі; визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом; поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; відстрочку чи розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання; зупинення виконання судового рішення; заміну сторони виконавчого провадження), здійснюються в паперовій формі судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Виходячи з системного тлумачення таких норм, колегія суддів доходить висновку, що за логікою законодавця ухвала про звернення стягнення на грошові кошти, що належать третім особам віднесена до виконавчих документів.

Єдиною підставою відмови у прийнятті ухвали до виконання, викладеною у рішенні відповідача від 08.07.2019 року, є саме те, що ухвала не відноситься до виконавчих документів.

Таким чином інші доводи апеляційної скарги зокрема щодо невідповідності вказаної ухвали іншим вимогам до виконавчих документів, колегією суддів не розглядаються з урахуванням приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, яка передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Щодо заперечень проти визначення суми судових витрат, колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки вони носять неконкретний характер і висновків суду не спростовують.

Посилання на судову практику колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до КАС України постанова апеляційного суду не має обов`язкового характеру для суду, що розглядає справу, а також вона не має преюдиційного значення в цій справі.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 р. у справі № 340/1980/19 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 р. у справі № 340/1980/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 08.01.2020 р.

Головуючий - суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко