Справа № 640/25892/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

08 січня 2020 року м. Київ № 640/25892/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І.< Довідник >, розглянувши заяву позивача про забезпечення позову

за позовом Громадської організації "Рада громадського контролю" в особі голови організації Колесникова Дениса Вікторовича
до Генерального прокурора Рябошапки Руслана Георгійовича Генеральної прокуратури України
про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Громадська організація "Рада громадського контролю" в особі голови організації Колесникова Дениса Вікторовича з позовом до Генерального прокурора Рябошапки Руслана Георгійовича, Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу від 16.12.2019р. № 335 «Про затвердження Положення про Комісію з добору керівного складу органів прокуратури».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.01.2020р. відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Одночасно з позовом позивач подав клопотання про забезпечення позову, в якому просить забезпечити позов шляхом:

- зупинення дії наказу Генерального прокурора від 16.12.2019р №335;

- заборони Генеральному прокурору (в.о. Генерального прокурора) включати до складу Комісії з добору керівного складу органів прокуратури осіб, делегованих міжнародними неурядовими організаціями, проектами міжнародної технічної допомоги, дипломатичними місіями;

- заборони Комісії з добору керівного складу органів прокуратури, до якої включені особи, делеговані представниками міжнародних неурядових організацій, проектами міжнародної технічної допомоги, дипломатичними місіями, здійснювати добір керівного складу органів прокуратури.

В обґрунтування необхідності задоволення заяви про забезпечення адміністративного позову заявник зазначає, що затверджене оскаржуваним наказом Положення визначає повноваження Комісії з добору керівного складу органів прокуратури, процедуру її формування та порядок роботи. Вказує, що не тільки Конституцією України, але й жодним іншим чинним законодавством України не передбачено участі представників міжнародних неурядових організацій, проектів міжнародної технічної допомоги чи дипломатичних місій у доборі керівного складу органів прокуратури. Таким чином, Положення про Комісію з добору керівного складу органів прокуратури, яким передбачено включення до складу Комісії представників міжнародних неурядових організацій, проектів міжнародної технічної допомоги чи дипломатичних місій, прямо суперечить вимогам Конституції України та законодавству України. Крім того, Генеральний прокурор фактично обмежив право громадян України брати участь в управлінні державними справами, чим також порушено вимоги ст. 22 Конституції України.

Заявник зазначає, що 19.12.2019 р на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора опубліковане оголошення про те, що «Прокурори Генеральної прокуратури, які успішно пройшли атестацію та претендують на зайняття керівних посад (керівник, заступник керівника структурного підрозділу) в Офісі Генерального прокурора, проходитимуть співбесіду. У Генпрокуратурі вже утворено «Комісію з добору керівного складу органів прокуратури», повноваження якої визначає Положення, затверджене оскаржуваним наказом. Комісія складатиметься з шести членів, з них не менше трьох - особи, делеговані міжнародними неурядовими організаціями, проектами міжнародної технічної допомоги, дипломатичними місіями». З метою захисту порушеного права усіх громадян України, в т.ч. членів ГО «Рада громадського контролю», просить суд задовольнити дане клопотання. Вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до істотного ускладнення ефективного захисту прав позивача, а також унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Розглянувши клопотання про забезпечення адміністративного позову, суд відмовляє в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. 3 ст. 150 КАС України, ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

За правовою позицією, викладеною у Рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, "з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в адміністративній справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Тобто, застосування інституту забезпечення позову є дискреційним правом суду, а не його обов`язком, яке він реалізує залежно від обставин справи.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень, вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 154 КАС України).

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд зазначає, що останнім не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів та не доведено обставини, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому, суд звертає увагу на те, що наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дій та/або бездіяльності може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Заявником не доведено існування обставин, вказаних у ч. 2 ст. 150 КАС України.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб є неможливим, оскільки при цьому фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 150 - 154, 156, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні заяви Громадської організації "Рада громадського контролю" в особі голови організації Колесникова Дениса Вікторовича про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки встановлені ст. 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 293-297 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська