Справа № 420/6485/19
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2020-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6485/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом Державного підприємства «Хлібна База №77» державного агентства резерву України до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДПС в Одеській області №1217 від 25.10.2019 року «Про проведення фактичної перевірки ДП «Хлібна База №77» (), -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулось Державне підприємство «Хлібна База №77» державного агентства резерву України до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДПС в Одеській області №1217 від 25.10.2019 року «Про проведення фактичної перевірки ДП «Хлібна База №77» ().

Ухвалою суду від 07.11.2019 року було відкрито провадження по справі №420/6485/19 за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування адміністративного позову позивачем зазначено, що він вважає наказ Головного управління ДПС в Одеській області №1217 від 25.10.2019 року таким, який суперечить Конституції України, нормам Податкового кодексу України, оскільки його прийнято з грубим порушенням приписів ст.80 Податкового кодексу України, що прямо вказує на його незаконність, а тому наказ відповідача має бути скасованим. Таким чином, позивач вважає, що дії службових осіб Головного управління ДПС в Одеській області, які виразилися у виданні такого наказу всупереч нормам права, є протиправними, а оскаржуваний наказ підлягає безумовному скасуванню.

Представник відповідача 02.12.2019 року за (вхід.№45146/19) надав до суду відзив щодо відмови позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі пославшись на те, що не погоджується з доводами позивача, оскільки відповідно до положень Податкового кодексу України, Головним управлінням ДПС в Одеській області з метою виконання покладених на контролюючий орган функцій з контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, було цілком правомірно видано наказ №1217 від 25.10.2019 року «Про проведення фактичної перевірки ДП «Хлібна База №77» ().

В зв`язку із перебуванням головуючого по справі судді Єфіменко К.С. у відпустці, судом розглянута справа у перший його робочий день - 11.01.2020 року.

Дослідивши наявні в справі письмові докази суд встановив наступні факти та обставини:

25.10.2019 року Головним управлінням Державної податкової служби в Одеській області (надалі - Відповідач) видано наказ № 1217 «Про проведення фактичної перевірки Державного підприємства «Хлібна База №77» () (надалі - Наказ).

У відповідності до змісту даного наказу з метою здійснення контролю дотримання вимог діючого законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв, на підставі п.п. 19 1 .1.4 п. 19 1 .1 ст. 19 1 , п.п. 19 1 .1.14 п. 19 1 .1 ст. 19 1, ст. 20, п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст.80 Податкового кодексу України з 28.10.2019 року наказано провести фактичну перевірку ДП «Хлібна База №77» (), юридична адреса: Одеська обл., Іванівський район, селище міського типу Іванівка (надалі - позивач) за період з 01.01.2019 року - по дату закінчення фактичної перевірки. Не погоджуючись із оскарженим наказом №1217 від 25.10.2019 року, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2756-VI (зі змінами та доповненнями), яким, зокрема, визначено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Функції контролюючих органів чітко визначені в статті 19-1 Податкового кодексу України, які зокрема визначають здійснення контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері (пп.191.1.14).

Відповідно до приписів п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Підпунктом 20.1.10 п. 20.1 ст. 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшою переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Згідно з пункту 61.1 статті 61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Приписами п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України передбачено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки контролюючим органом регламентовано правовими нормами встановленими ст. 80 Податкового кодексу України.

Так, у відповідності до приписів п.80.2 ст.80 ПК України, встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів (п.п. 80.2.1 п. 80.2 ст. 80ПКУ);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПКУ);

- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (п.п. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 ПКУ);

- неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками (п.п. 80.2.4 п. 80.2 ст. 80 ПКУ);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПКУ);

- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПКУ (п.п. 80.2.6 п. 80.2 ст. 80 ПКУ).

Таким чином, саме наявність та існування хоча б однієї з вищевказаних обставин, передбачених положеннями Податкового кодексу України, наділяє контролюючий орган правом на проведення фактичної перевірки.

Натомість, як прямо вбачається зі змісту оскаржуваного наказу, контролюючий орган, як на наявність підстав до проведення фактичної перевірки вказує - « .... З метою здійснення контролю дотримання вимог діючого законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв........».

Суд звертає увагу на те, що зазначена в оскаржуваному наказі підстава до проведення фактичної перевірки (здійснення контролю дотримання вимог діючого законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв) не передбачена ст. 80 Податкового кодексу України, що прямо вказує на відсутність у контролюючого органу правових підстав для призначення та проведення фактичної перевірки, а також свідчить про незаконність такого наказу контролюючого органу.

Згідно з п.80.5 ст.80 ПК України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Приписи абз.3 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, визначають, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

З огляду на невідповідність зазначених у оскаржуваному наказі контролюючого органу підстав до проведення фактичної перевірки вимогам Податкового кодексу України суд вважає, що дії службових осіб Головного управління ДПС в Одеській області, які виразилися у виданні такого наказу всупереч нормам права, є протиправними, а оскаржуваний наказ підлягає скасуванню.

Також суд звертає увагу на те, що на момент прийняття оскаржуваного наказу у відповідача були відсутні будь-які правові підстави для прийняття наказу про фактичну перевірку, що прямо вбачається зі змісту самого оскаржуваного наказу, оскільки в ньому відсутні посилання на підстави до проведення фактичної перевірки, передбачені ст.80 ПК України.

Щодо практики ЄСПЛ, засновану на принципах Європейської конвенції з прав людини, що узгоджується із приписами ст. 19 Конституції України, яка встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, тобто забезпечувати відповідні гарантії проти свавільного порушення прав, свобод та інтересів юридичних та фізичних осіб. Позитивні зобов`язання сформульовані Європейським судом під час застосування окремих статей Конвенції, зміст яких визначає усталена судова практика ЄСПЛ. Основною характеристикою позитивних зобов`язань держави виступає те, що, по суті, вони вимагають від національних органів влади застосувати необхідні засоби для гарантування прав людини, а точніше - вжити прийнятних (розумних) та належних засобів для захисту цих прав. Розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно, дуже послідовно (рішення у справі Беєлер проти Італії).

Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 року у справі Звежинський проти Польщі (заява № 34049/96).

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії»[ВП] (Веуеlег v. Іtаlу [GС]), заява № 33202/96, п. 120, ЕСНR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Оnегуэldэz v. Тиrkеу [GС]), заява № 48939/99, п. 128, ЕСНR 2004-ХІІ, «Меgаdat.соm S.r.l, проти Молдови»(Меgаdat.соm S.r.І. v. Моldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі»(Моsкаl v. Роlаnd), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Вказана практика ЄСПЛ в повній мірі узгоджується з практикою національних судів України.

Так, в своїй судовій практиці Касаційний адміністративний суд у складі Верховного суду неодноразово наголошував на тому, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необгрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.

З урахуванням вказаної правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду, а також зважаючи на відсутність у відповідача правових підстав для призначення та проведення фактичної перевірки позивача, позивач не допустив відповідача до проведення фактичної перевірки, про що було письмово повідомлено відповідача.

З огляду на невідповідність оскарженого наказу нормам законодавства, суд вважає, що такий наказ підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд зазначає, що за звернення до суду із зазначеним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 3842,00 грн., що підтверджується квитанцією №КП-32/1 від 29.10.2019 року, у зв`язку з чим вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, оцінюючи у сукупності надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємства «Хлібна База №77» державного агентства резерву України до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДПС в Одеській області №1217 від 25.10.2019 року «Про проведення фактичної перевірки ДП «Хлібна База №77» (), підлягають задоволенню відповідно до положень ч.1 ст.245 КАС України.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.139, 241-246,263 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної податкової служби в Одеській області №1217 від 25.10.2019 року «Про проведення фактичної перевірки ДП «Хлібна База №77» ().

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Одеській області (вул.Семінарська,5, м.Одеса, 65044, ) на користь Державного підприємства «Хлібна База №77» державного агентства резерву України (смт Іванівка, Іванівський район, Одеська область, 67200, ) сплачений квитанцією №КП-32/1 від 29.10.2019 судовий збір на загальну суму 3842,00 (три тисячі вісімсот сорок дві) гривні 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Єфіменко К.С.

.