Справа № 205/5694/19(2-а/205/129/2019)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 січня 2020 року м. Дніпросправа № 205/5694/19(2-а/205/129/2019)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Олефіренко Н.А., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2019 року в адміністративній справі № 205/5694/19 (2-а/205/129/2019) (головуючий суддя першої інстанції Мовчан Д.В.) за позовом ОСОБА_1 до Інспектора 1 взводу 4 роти 3 бат. УПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Марченкова Владислава Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 02.07.2019 року звернувся до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Інспектора 1 взводу 4 роти 3 батальйону управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Марченкова Владислава Володимировича, в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 839721 від 26.05.2019 року та закрити провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.126, ст.122-2 КУпАП.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Постанову серії АР № 839721 від 26.05.2019 року, винесену інспектором 1 взводу 4 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Марченко Владиславом Володимировичем, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп., за порушення п.2.4 а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП, скасовано.

Провадження у адміністративній справі про вчинення 26.05.2019 року ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, закрито.

Провадження у адміністративній справі про вчинення 26.05.2019 року ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, закрито.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції при постановленні рішення порушено норми матеріального та процесуального права. Судом безпідставно задоволено вимоги щодо закриття провадження в адміністративній справі про вчинення 26.05.2019 року ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, оскільки оскаржувана постанова інспектора не містить відомостей про таке порушення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Сторонами не заявлено про розгляд справи за їх участю.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 26.05.2019 року інспектором 1 взводу 4 роти 3 батальйону УПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Марченковим В.В. винесено постанову серії АР №839721 відносно ОСОБА_1 про накладення на останнього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 425 грн (а.с.39).

Згідно тексту вказаної постанови 26.05.2019 року о 00 год. 50 хв. по вул.Івана Сохача в м.Дніпрі ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Ford kuga», державний номер НОМЕР_1 при перевірці документів не пред`явив посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.24 «а» ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП.

Не погодившись з вказаною постановою інспектора, Саранчук М.М. оскаржив її до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що в даному випадку, перевірка документів на право керування ТЗ у позивача була здійснена відповідачем з припущень того, що ОСОБА_1 було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-2 КУпАП. Проте, постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.08.2019 року у справі № 205/4906/19 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.122-2КУпАП, провадження у такій справі про адміністративне правопорушення за ст.122-2 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю складу правопорушення. Таким чином, в даному випадку відповідачем не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України, і навпаки такі твердження суб`єкту владних повноважень повністю спростовуються вказаною вище постановою суду у справі №205/4906/19. У звязку із чим, суд дійшов висновку про неправомірність вимоги інспетора про пред`явлення документів в т.ч. реєстраційного документу на транспортний засіб, посвідчення водія, а позивач, в свою чергу, не був зобов`язаний виконувати дану вимогу, і тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

При вирішенні справи суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначалось вище, згідно оскаржуваної постанови 26.05.2019 року о 00 год. 50 хв. по вул.Івана Сохача в м.Дніпрі ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Ford kuga», державний номер НОМЕР_1 при перевірці документів не пред`явив посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.24 «а» ПДР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. Притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 425 грн. (а.с.39).

Оцінюючи правомірність дій відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною першою статті 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5рп/15 роз`яснено положення частини першої статті 276 КУпАП стосовно змісту словосполучення «за місцем його вчинення». Зазначено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Таким чином зазначеним рішенням роз`яснено, що словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі, про порушення правил дорожнього руху, передбачені частиною 1 статті 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, інспектор Марченков В.В. є уповноваженим працівником Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції і має спеціальне звання «лейтенант поліції», а тому має повноваження розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені частиною другою статті 122 КУпАП, які вчиняються на території Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Щодо правомірності зупинки відповідачем транспортного засобу під керуванням позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі по тексту - Правила), Законом України «Про дорожній рух», Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Підпунктами «а», «б», «г» пункту 2.1 Правил дорожнього руху України передбачено обов`язок водія мати при собі, зокрема, посвідчення на право управління транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до п.п.«а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

З аналізу зазначених норм можливо зробити висновок, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу відповідних посадових осіб пред`являти для перевірки зазначені вище документи, а у випадку звільнення від т обов`язкового страхування - відповідні підтверджуючі документи (посвідчення).

Посилання позивача, з якими погодився суд першої інстанції, що у відповідача не було законних підстав зупиняти транспортний засіб, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки правила дорожнього руху не містять застереження (або виключення) про те, що контроль за наявністю документів, зазначених в п.2.1 ПДР України, здійснюється Національною поліцією тільки при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху, оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод, тощо.

Пунктом 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Як зазначалося вище, відповідно до п.п.«а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1,

Відтак, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про протиправність дій інспектора щодо зупинення транспортного засобу та перевірки документів позивача є хибним, а відтак скасування судом постанови відповідача саме з цих підстав є передчасним.

Посилання суду першої інстанції на постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 серпня 2019 року у справі № 205/4906/19 про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за порушення ст.122-2 КУпАП, провадження у якій закрито у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, колегія суддів вважає взагалі не логічним, оскільки на час складання постанови, що є предметом оскарження у справі №205/5694/19 вказаного вище рішення у справі № 205/4906/19 не існувало.

До того ж, як зазначалось вище, за порушення вимог п.п.«а» пункту 2.4 ПДР України передбачена окрема відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП, незалежно від наявності, чи відсутності інших порушень ПДР України.

Проте, колегія суддів звертає увагу на такі обставини.

З наданої відповідачем до матеріалів справи копії оскаржуваної постанови не вбачається, що вона вручалася позивачу, а саме: не заповнений розділ постанови про отримання копії постанови особою, притягнутою до адміністративної відповідальності, а також не заповнений розділ про надіслання такій особі копії постанови рекомендованим листом.

Крім того, в постанові не зазначено, за яким документом відповідачем встановлено особу позивача, а саме: не заповнено розділ постанови «серія та номер посвідчення водія або назва, серія та номер документа, що посвідчує особу».

Вказана постанова не містить також відомостей про роз`яснення ОСОБА_1 прав та обов`язків, статті 63 Конституції України, а також не містить підпису особи, що складала вказану постанову.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач не надав ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції будь-яких доказів щодо підтвердження обставин порушення позивачем ПДР України ( як то відеозапису, в тому числі з боді-камери, та т.і.), та матеріалах справи такі докази відсутні.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу - безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення. Поліцейські виявили порушення Правил, на яке належним чином відреагували.

Суд апеляційної інстанції таке твердження не приймає до уваги, оскільки факт вчинення правопорушення повинен бути зафіксований на матеріальному носії, а тому спостереження (у тому числі візуальне) не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з частину першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, покладається на відповідача.

Таким чином, оскільки встановлених законом доказів вини позивача у вчиненні правопорушення відповідачем не надано, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП та закриття провадження у даній адміністративній справі.

Щодо позовних вимог про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-2 КУпАП, колегія суддів звертає увагу, що оскаржувана постанова серії АР №839721 від 26.05.2019 року, винесена інспектором 1 взводу 4 роти 3 батальйону УПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Марченковим В.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП не містить відомостей про обставини скоєння такого правопорушення та накладення у зв`язку з цим адміністративного стягнення.

Відтак в задоволенні вимог в цій частині слід відмовити.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при постановлені рішення допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2019 року в адміністративній справі №205/5694/19 (2-а/205/129/2019) задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2019 року в адміністративній справі № 205/5694/19 (2-а/205/129/2019) скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову серії АР № 839721 від 26.05.2019 року, винесену інспектором 1 взводу 4 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Марченковим Владиславом Володимировичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп..

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП закрити.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Чабаненко