Справа № 440/3495/19
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 р. Справа № 440/3495/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Гуцала М.І. , Донець Л.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Слободянюк Н.І.) від 18.10.2019 року (повний текст рішення складено 18.10.2019 року) по справі №440/3495/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій просив:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) щодо відмови у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати державної пенсії;

- зобов`язати здійснити розрахунок та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати державної пенсії, нарахованої та виплаченої на підставі постанови Автозаводського районного суду м.Кременчука від 18 травня 2011 року у справі №2а-8515/11, з урахуванням ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року (справа №1601/2а-8515/11), за період з 29 вересня 2010 року по 18 травня 2011 року, та яка визначається як різниця між розміром пенсії, яка була нарахована та виплачена йому на підставі вказаної постанови суду, та розміром фактично сплаченої пенсії, починаючи з 29 вересня 2010 року по день фактичної виплати пенсії.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідно до постанови Автозаводського районного суду м.Кременчука від 18 травня 2011 року у справі №2а-8515/11, з урахуванням ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року, відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача. 14 серпня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації щодо нарахування та виплати йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії та у разі непроведення такої виплати здійснити дії з нарахування та виплати вказаної компенсації. Листом ГУ ПФУ в Полтавській області №4372/Б-02 від 29 серпня 2019 року позивачу повідомлено, що обов`язку щодо нарахування компенсації втрати частини доходів судові рішення не містять. З діями (бездіяльністю) відповідача щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів позивач не погоджується, оскільки відповідно до частини другої статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21 лютого 2001 року, він має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою пенсії з вини відповідача.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у нарахуванні позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати державної пенсії (основної та додаткової), які знайшли своє відображення у листі №4372/Б-02 від 29 серпня 2019 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати державної пенсії (основної та додаткової), яка була нарахована на підставі постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2011 року у справі №2а-8515/11 та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року, починаючи з 29 вересня 2010 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити мотивувальну та резолютивну частину рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 року у відносно не визнання протиправними дій щодо відмови у виплаті мені компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати державної пенсії (основної та додаткової), а також не зобов`язання відповідача виплатити мені таку компенсацію за період починаючи з 29.09.2010 року по день фактичної виплати пенсії, тобто по 26.10.2018 року, тим самим задовольнивши позовні вимоги в цій частині.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального права, що мають значення для справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що оскільки нарахована доплата до пенсії відповідно до судового рішення була фактично виплачена позивачу 26.10.2018 року, то відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про передчасність заявлених позовних вимог щодо визнання протиправними дій (бездіяльності) щодо відмови у виплаті компенсації втрати частини доходів, а також зобов`язання відповідача виплатити таку компенсацію.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення. Також відповідачем направлено до суду уточнення до відзиву, в яких просив не брати до уваги викладені у відзиві доводи управління в частині невиплати позивачу доплати.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області та отримує пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Постановою Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 18 травня 2011 року у справі №2а-8515/11 частково задоволено позов ОСОБА_1 та визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України Автозаводського району в м. Кременчуці Полтавської області щодо відмови в перерахунку позивачу пенсій по інвалідності відповідно до вимог ст. 49, 50, 51, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з кратного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплат, та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України Автозаводського району в м. Кременчуці Полтавської області провести перерахунок та здійснити виплати позивачу з 01 травня 2009 року по 18 травня 2011 року щомісячної основної державної пенсії по інвалідності в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, заподіяну здоров`ю, як інваліду 3-ї групи, щодо захворювання якого встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою встановлених законом на час виплат, відповідно до вимог ст. 50, ч.4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; в частині задоволення позовних вимог щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії на майбутнє відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року у справі №1601/2а-8515/11 постанову Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 18 травня 2011 року у справі №2а-8515/11 скасовано в частині задоволення позовних вимог за період з 01 травня 2009 року по 28 вересня 2010 року та прийнято у цій частині нову ухвалу, якою позовні вимоги залишено без розгляду; в іншій частині постанова суду першої інстанції залишена без змін.

На виконання вказаних судових рішень Управлінням Пенсійного фонду України Автозаводського району в м. Кременчуці Полтавської області в жовтні 2015 року здійснено відповідний перерахунок пенсії та нараховано доплату до пенсій за період з 28 вересня 2010 року по 18 травня 2011 року у сумі 25502,65 грн /а.с.37-38, 42/.

Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою від 14 серпня 2019 року, в якій просив повідомити чи було проведено нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії згідно з постановою Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 18 травня 2011 року у справі №2а-8515/11 та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року. Також просив у разі непроведення такої виплати вчинити дії з нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів відповідно до частини другої статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", статей 1-2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21 лютого 2001 року.

Листом ГУ ПФУ в Полтавській області №4372/Б-02 від 29 серпня 2019 року /а.с.9/ позивачу повідомлено, що у зазначених ним судових рішеннях відсутні зобов`язання щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати". Також вказаним Законом та постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21 лютого 2001 року не передбачено нарахування компенсації втрати частини доходів на суми, що виплачуються за минулий час за рішенням суду.

Не погодившись з діями відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо визнання протиправними дій (бездіяльності) щодо відмови у нарахуванні компенсації втрати частини доходів, а також зобов`язання відповідача нарахувати таку компенсацію. Разом з тим, суд дійшов висновку про передчасність заявлених позовних вимог щодо визнання протиправними дій (бездіяльності) щодо відмови у виплаті компенсації втрати частини доходів, а також зобов`язання відповідача виплатити таку компенсацію, та, як наслідок, відсутність правових підстав для їх задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок №159).

Відповідно до ст. 1 Закону №2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі ст. 2 Закону №2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтею 4 Закону №2050-ІІІ визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину компенсації, що передбачена статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Аналіз наведених нормативних актів дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №336/4675/17, від 21.06.2018 у справі №523/1124/17 та від 03.07.2018 у справі № 521/940/17.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Визначене статтею 3 Закону №2050-ІІІ та пунктом 4 Порядку № 159, формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ та положень Порядку № 159, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03.07.2018 по справі №521/940/17.

З матеріалів справи встановлено, що на виконання рішення судових рішень по справі №2а-8515/11 позивачу нарахована доплата до пенсій за період з 28 вересня 2010 року по 18 травня 2011 року у сумі 25502,65 грн.

Вказана сума була виплачена позивачу 26.10.2018 року, що підтверджується наданою позивачем роздруківкою із банківського рахунку та визнана відповідачем у наданих до суду уточненнях до відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості власних дій щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати державної пенсії (основної та додаткової).

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Слід вказати, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

В даному випадку, з метою повного захисту порушених прав та інтересів особи, є необхідним саме зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати державної пенсії (основної та додаткової), яка була нарахована на підставі постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2011 року у справі №2а-8515/11 та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року, починаючи з 29 вересня 2010 року по день фактичної виплати - 26.10.2018 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Висновки суду першої інстанції про передчасність вказаної частини позовних вимог у зв`язку з відсутністю факту виплати позивачу нарахованої за період з 28 вересня 2010 року по 18 травня 2011 року доплати до пенсій у сумі 25502,65 грн. є помилковими та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 року по справі №440/3495/19 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати державної пенсії (основної та додаткової).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати державної пенсії (основної та додаткової), яка була нарахована ОСОБА_1 на підставі постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2011 року у справі №2а-8515/11 та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року, починаючи з 29 вересня 2010 року по день фактичної виплати - 26.10.2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) М.І. Гуцал Л.О. Донець