Справа № 240/11072/19
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,
16 жовтня 2019 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернулася Військова частина НОМЕР_1 із позовом до ОСОБА_1 , у якому просить відшкодувати на користь військової частини матеріальну шкоду у сумі 8214,95 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час здачі посади відповідач не повернув отримане інвентарне майно, спричинивши тим самим шкоду державі в особі Військової частини НОМЕР_1 в сумі 300,00 грн, що з урахуванням кратності згідно з довідкою №45 від 27 березня 2018 року становить 750,00 грн. Крім того, за шкоду, завдану державі в особі Військової частини НОМЕР_1 , яка виникла внаслідок порушення строків носіння відповідного майна у зв`язку із звільненням відповідача через службову невідповідність згідно наказу командира було визначено додатково утримати 7464,95 грн згідно довідки-розрахунку №44 від 27 березня 2018 року. Загалом сума невідшкодованої шкоди державі в особі Військової частини НОМЕР_1 становить 8214,95 грн, що підтверджено записами у Книзі грошових стягнень та нарахувань за 2018 рік. Станом на день звернення до суду зазначена шкода відповідачем у добровільному порядку не відшкодована.
Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи та надано відповідачу строк на подання відзиву на позов.
6 листопада 2019 року на виконання вимог частини 3 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України судом надіслано запит до Адресного бюро УДМС України в Житомирській області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с.47).
Ухвала суду від 6 листопада 2019 року про відкриття провадження в адміністративній справі була надіслана на адресу відповідача, яка зазначена у позовній заяві, однак поштове відправлення повернулось на адресу суду 16 грудня 2019 року з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання" (а.с.52).

Згідно з частиною 4 статті 124 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх поштової адреси судовий виклик або судове повідомлення надсилаються юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. У разі відсутності учасників справи за такою адресою вважається, що судове повідомлення вручено їм належним чином.

Відповідно до частини 11 статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України, розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Відповідач вимоги ухвали суду від 6 листопада 2019 року в частині надіслання відзиву на адміністративний позов не виконав.

Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 23 травня 2017 року на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №113 старшого солдата запасу ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та на усі види забезпечення (а.с.13).

Під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 забезпечували речовим майном, що підтверджено копією картки №2253/1587 обліку матеріальних засобів особистого користування від 26 травня 2017 року (а.с.14).

Згідно з накладними №141 від 10 липня 2017 року (а.с.17), №1575 від 24 травня 2017 року (а.с.15), №3478 від 5 листопада 2017 року (а.с.16), роздавальних відомостей №327, №328 від 2 листопада 2017 року (а.с.18-19), №278 від 9 вересня 2017 року (а.с.20), старший солдат ОСОБА_1 отримав речове майно згідно норм забезпечення.

Під час здачі посади старший солдат ОСОБА_1 отримане інвентарне майно згідно накладної №1575 від 24 травня 2017 року, а саме: костюм водозахисний, не повернув, спричинивши шкоду державі в особі Військової частини НОМЕР_1 на суму 300,00 грн, що з врахуванням кратності згідно довідки - розрахунку №45 від 27 березня 2018 року становить 750,00 грн (а.с.21).

28 березня 2018 року на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №77 старшого солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби у зв`язку з службовою невідповідністю та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (а.с.23).

Крім того, за шкоду, завдану державі в особі Військової частини НОМЕР_1 , яка виникла внаслідок порушення строків носіння відповідного майна у зв`язку зі звільненим відповідача за службовою невідповідністю згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №77 від 28 березня 2018 року та виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 було визначено додатково утримати 7464,95 грн згідно з довідкою - розрахунком №44 від 27 березня 2018 року (а.с.22).

Сума невідшкодованої шкоди державі в особі Військової частини НОМЕР_1 становить 8214,95 грн, що підтверджено записами у Книзі грошових стягнень та нарахувань за 2018 - 2019 роки (а.с.24-29).

10 жовтня 2019 року за вих. №3219 Військовою частиною НОМЕР_1 на адресу відповідача надіслано лист про необхідність відшкодування матеріальної шкоди в сумі 8214,95 грн (а.с.30).

Оскільки відповідач добровільно вказану заборгованість не відшкодував, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XІV (далі - Статут).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).

Згідно з статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України статтею 11 зобов`язує кожного військовослужбовця знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Стаття 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначає, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Згідно з статтею 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, та військовослужбовці одержують грошове та речове забезпечення за рахунок держави.

Наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232 затверджена Інструкція про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, яка визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України, курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори.

Відповідно до пункту 21 розділу ІІ Порядок речового забезпечення Збройних Сил у мирний час та особливий період Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України 29 квітня 2016 року №232 підставою для зарахування на речове забезпечення підрозділів, окремих команд та окремих військовослужбовців є атестат на речове майно і наказ командира військової частини.

Згідно розділу III пункту 4 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232 вартість виданого речового майна, строки носіння якого не закінчилися, утримуються з урахуванням зносу.

Більш того, пунктом 29 розділу V Особливості речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України 29 квітня 2016 року №232 визначено, що під час звільнення з військової служби в особливий період у запас або відставку військовослужбовці вибувають з тим речовим майном, яке знаходилось у них у носінні. Речі, які ними не були отримані з будь-яких причин за період служби, під час звільнення не видаються. Інвентарні речі здаються на речовий склад військової частини. На майно, яке вибуває зі звільненими, виписується атестат. Предмети речового майна переходять у їх власність.

Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою Верховної Ради України №243 від 23 червня 1995 року, визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ним службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

Згідно з пунктом 2 цього Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршення або зниження його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкової виплати.

Відповідно до пунктом 14 військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 31 Положення, у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Згідно з частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правовиком; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зважаючи на ті обставини, що відповідач був звільнений з у зв`язку з службовою невідповідністю, позивач має право на утримання з відповідача вартості предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, а також втратою Інвентарного речового майна, переданого під звіт, тому позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України,
вирішив:

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 матеріальну шкоду у сумі 8214,95 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Гурін