Справа № 520/5277/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Сагайдак В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 р. Справа № 520/5277/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 (головуючий суддя 1 інстанції Сагайдак В.В., поаний текст рішення виготовлений 03.09.2019, майдан Свободи 6, м. Харків, 61022) по справі № 520/5277/19

за позовом ОСОБА_1

до Харківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про визнання протиправними відмов та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), як законний представник, діючи в інтересах своєї неповнолітньої доньки, ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду з адміністративним позовом до Харківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі - відповідач-1, Харківський районний відділ ГУ ДМС України в Харківській обл.), Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі - відповідач-2, ГУ ДМС України в Харківській обл.), в якому, з урахуванням уточнених позовних вмог, просила суд:

визнати протиправною відмову Харківського районного відділу ДМС України в Харківській обл. у видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ (далі - Положення № 2503);

визнати протиправною відмову Харківського районного відділу ДМС України в Харківській обл. у прийнятті документів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для отримання паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503;

зобов`язати Харківський районний відділ ДМС України в Харківській обл. оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503;

зобов`язати ГУ ДМС України в Харківській обл. у подальшому здійснити паспортний облік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з Положенням № 2503, а саме: виключно за прізвищем, іменем та по батькові (ст. ст. 28, 294, 296 Цивільного кодексу України), роком народження та місцем реєстрації.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 частково задоволено позовні вимоги.

Визнано протиправною відмову Харківського районного відділу ДМС України в Харківській обл. у видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503 у формі листа №6351-434/6351-19.

Зобов`язано Харківський районний відділ ДМС України в Харківській обл. повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 29.03.2019 щодо оформлення та видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорту громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням, відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог, прийняти в цій частині по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що 29.03.2019 ОСОБА_3 разом із батьками звернулись до відповідача-1 із заявою довільної форми щодо чинення дій приводу видачі їй паспорта громадянина України у вигляді книжечки.

На вказану заяву надано відповідь, де роз`яснено питання щодо порядку, способу оформлення та переліку документів, необхідних для оформлення і виготовлення паспорта громадянина України вперше. На питання щодо можливості отримання паспорта громадянина України у формі книжечки надано обгрунтовану відповідь, що паспорт громадянина України оформлюється у формі картки.

Крім того апелянт зазначив про те, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто у зв`язку із прийнятям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позвача.

Отже, обов`язковою умовою є належність особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (становити факт порушення). Оскільки з даним позовом до суду звернулась ОСОБА_1 - мати неповнолітньої ОСОБА_2 , яка є носієм порушеного права і яка має бути позивачем у даній справі, апелянт вважає, що за захистом прав до адмінітративного суду звернулась особа, позивач - ОСОБА_1 , відносно якої в межах даної справи не встановлено порушень охоронюваних законом прав, свобод чи інтересів.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2019 залишено без руху апеляційну скаргу у зв`язку з несплатою судового збору.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.11.2019, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі.

На адресу суду від позивача по справі 25.11.2019 надійшли пояснення, в яких останній просив рішення суду першої інстанції залишити без змін та зазначив про те, що ОСОБА_2 як на момент розгляду судом першої інстанції даної справи так і по теперішній час є неповнолітньою, а тому відповідно до ч. 1 ст. 56 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), є законним представником останньої. Крім того, позивач послалася на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2019, якою відмовлено у задоволенні заяви позивача, в якій остання просила замінити позивача на належного у разі такої необхідності.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2019 закінчено підготовку до розгляду та призначено справу в порядку письмового провадження.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач-2 посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

ОСОБА_1 , як законний представник, діючи в інтересах своєї неповнолітньої доньки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулися до Харківського районного відділу ГУ ДМС України в Харківській обл. та до ГУ ДМС України у Харківській обл. з заявою від 29.03.2019, в якій просили:

оформити на підставі Закону України від 18.01.2001 р. №2235-ІІІ «Про громадянство України» паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки, форму якої передбачено чинним законодавством України, а не у формі пластикової картки типу ID, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, та видати його ОСОБА_4 ;

проставити відмітку реєстрації місця проживання в паспорті;

провести реєстрацію громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи;

вести облік щодо ОСОБА_2 за раніше встановленими формами - за прізвищем, іменем та по-батькові, датою народження та за місцем реєстрації, без використання будь-якого цифрового або буквено-цифрового ідентифікатора особи (у т.ч серії та номеру паспорту), без внесення інформації про нього до Єдиного державного демографічного реєстру чи будь-яких інших автоматизованих інформаційних систем та без автоматизованої обробки (у т.ч. передачі) персональних даних.

До заяви від 29.03.2019 були додані: дві фотокартки розміром 3,5x4,5 см для оформлення бланку паспорту - для територіального підрозділу ДМС, копія свідоцтва про народження.

Листом №6351-434/6351-19 повідомлено позивача, що у ДМС та її територіальних органів/підрозділів відсутні законні підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII.

Частково задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з протиправності відмови відповідача-1 у видачі паспорта громадянина України ОСОБА_2 у формі книжечки та наявності підстав для зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 29.03.2019 щодо оформлення та видачі останній паспорту громадянина України у формі книжечки.

Суд апеляційної інстанції з даними висновками суду погоджується з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про громадянство України" визначено, що документом, який підтверджує громадянство України, є зокрема паспорт громадянина України.

Відповідно до п. 3 Положення № 2503 бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" № 5492 (далі - Закон № 5492-VI) документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

До документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення, віднесено документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема, паспорт громадянина України (ч.1 ст. 13 Закону України).

Приписами частин 1, 2, 4, 5 ст. 14 Закону № 5492-VI передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом.

Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації.

Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Відповідно до статті 21 Закону № 5492-VI паспортом громадянина України є документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

З огляду на вищезазначені правові норми, колегія суддів зазначає, що положеннями Закону № 5492-VI, нормами постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" (далі - Порядок № 302) і Положенням № 2503, передбачено чіткий порядок, суб`єктний склад та перелік документів для оформлення паспорта громадянина України.

Згідно з пп.1 п.7 Порядку № 302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються: особі, яка досягла 14-річного віку - на підставі заяви - анкети, поданої нею особисто.

Відповідно до положень п. 13 Положення № 2503 для одержання паспорта громадянин подає заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35x45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

Пунктом 14 Положення № 2503 передбачено, що видачу паспорта справляється державне мито.

З листа відповідача №6351-434/6351-19 слідує, що фактичною підставою для відмови у видачі паспорта у формі книжечки є відсутність у ДМС України законних підстав оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки.

Разом з тим, чинним законодавством України, зокрема Законом № 5492-VI, Положенням № 2503, передбачено два рівнозначних альтернативних варіанта оформлення документа, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України, а саме: паспорт у вигляді паспортної книжечки або паспортна картка.

Зважаючи на законодавчо передбачену можливість видачі документа у формі книжечки, заявник, звернувшись до уповноваженого суб`єкта з відповідними документами, має право на отримання паспорта громадянина України у формі книжечки.

Крім того, колегія суддів зазначає, що п. 3 Порядку № 302 передбачено можливість оформлення паспорта громадянина України з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки, відтак не вбачається відсутності у відповідача законних підстав для видачі позивачу паспорта громадянина України у формі книжечки.

Відповідно до ч. 7 ст. 16 Закону № 5492-VI уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо: 1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа; 2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті); 3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа; 4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником. У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа. Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

Зі змісту вищенаведеної норми слідує, що законодавець передбачив вичерпний перелік підстав для відмови заявникові у видачі документа.

Разом з тим, лист відповідача №6351-434/6351-19 не містить підстав для відмови, визначених в ч. 7 ст. 16 Закону № 5492-VI.

Надання відповідачем роз`яснень в порядку Закону України «Про звернення громадян» судовим розглядом не підтверджено.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не належним чином розглянуто заяву позивача, в порушення ч. 7 ст. 16 Закону № 5492-VI, не зазначено підстав відмови, як наслідок порушено право неповнолітньої ОСОБА_2 .

Зважаючи на те, що спірні правовідносини між сторонами у даній справі виникли з приводу фактичної відмови у видачі паспорту у формі «книжечки», беручи до уваги суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову (зокрема щодо відмови від обробки персональних даних, а також про те, що чинне законодавство дозволяє отримати паспорт громадянина України у тому вигляді, як того просить позивач в інтересах неповнолітньої доньки), а також наведене правове регулювання правовідносин, з яких виник цей спір, колегія суддів вважає, що дана справа відповідає ознакам зразкової справи № 806/3265/17 (провадження № Пз/9901/2/18), у якій Велика Палата Верховного Суду висловила правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії.

Вирішуючи спір (у справі № 806/3265/17) по суті, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що норми Закону № 5492-VI, на відміну від норм Положення про паспорт (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, імені та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій. Велика Палата Верховного Суду вважає, що це є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом"), не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

Як підсумувала Велика Палата Верховного Суду, законодавець, прийнявши Закон України від 14.07.2016 № 1474-VIII, яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими та виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України, та не допускати жодної дискримінації залежно від часу виникнення правовідносин з отримання паспорта громадянина України.

Будь-яке обмеження прав і свобод особи, за змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018, повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладену в листі №6351-434/6351-19 позицію відповідача щодо відсутності законних підстав для оформлення та видачі паспорту у формі «книжечки», останнім фактично не здійснювалась перевірка поданої заяви про видачу паспорту та долучених до неї документів та не прийнято відповідного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для виходу за межі позовних вимог відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, оскільки, належним способом захисту прав ОСОБА_2 є зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути заяву про видачу паспорту із урахуванням висновків суду, які зроблені під час розгляду цієї справи та прийняти відповідне рішення.

Відповідна правова позиція щодо вибору способу захисту порушеного права міститься в постанові Верховного Суду від 09.07.2019 у справі № 610/3417/17.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що за захистом прав до адмінітративного суду звернулась особа, позивач - ОСОБА_1 , відносно якої в межах даної справи не встановлено порушень охоронюваних законом прав, свобод чи інтересів, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки з письмових доказів у справі слідує, що позивач, відповідно до ч. 1 ст. 56 КАС України, є законним представником неповнолітньої доньки ОСОБА_2 та, подаючи даний позов до адміністративного суду, діяла в інтересах останньої, що слідує зі змісту позовних вимог, які направлені на відновлення порушеного права ОСОБА_2

Інші доводи і заперечення на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ("Серявін та інші проти України").

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відтак, відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року по справі № 520/5277/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач (підпис)Л.В. Любчич
Судді(підпис) (підпис) О.А. Спаскін С.П. Жигилій