Справа № 540/2356/19
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2020-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2356/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльність суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

08.11.2019 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області):

- у якому позивач просить суд визнати бездіяльність відповідача, щодо не поновлення пенсії позивачу протиправною;

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу викладене в відмові відповідача від 12.06.2019 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області провести поновлення виплати пенсії за вислугу років з 07.10.2009 року відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_1 . 15.04.1997 року позивач виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України. До виїзду за кордон позивачу була призначена та виплачувалася пенсія за вислугу років. 10.05.2019 року представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, надіслав безпосередньо до відповідача нотаріально посвідчену та апостильовану особисту заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії та нотаріально посвідчені копії документів. 31.05.2019 року відповідачу направлені додаткові документи для призначення пенсії. 12.06.2019 року пенсійний орган надав позивачу відповідь №70/М-99-10, якою відмовлено ОСОБА_1 у поновленні пенсії з наступних підстав: відсутня реєстрація позивача на території України за місцезнаходженням відповідача; невідповідність документу, що посвідчує особу позивача (із зазначенням інформації про особу, місце її проживання, вік), Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій № 22-1. 08.07.2019 року представник позивача особисто з`явилась до УПФУ та подала додаткові документи, необхідні для поновлення та виплати пенсії. 28.08.2019 року представниками позивача додатково було надіслано до УПФУ, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Станом на момент звернення до суду із даним позовом, пенсію позивачу не поновлено. Позивач вважає такі дії та рішення відповідача протиправними, дискримінаційними та такими, що суперечать чинному законодавству, а тому просить позов задовольнити у повному обсязі та зобов`язати відповідача поновити позивачу виплату пенсії за віком з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Ухвалою від 11.11.2019 року у справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

19.11.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого ГУ ПФУ в Херсонській області не погоджується з вимогами позивача, з огляду на наступне. Позивач просить поновити виплату пенсії з дати прийняття Конституційним Судом України рішення № 25-рп/2009, тобто з 07.10.2009 року. Проте, так як звернення позивача від 10.05.2019 року не відповідало вимогам Порядку № 22-1, відповідачем надано лист-відповідь від 12.06.2019 року № 70/М-99-10, в якому наголошувалось на необхідності усунення виявлених недоліків для подальшого розгляду питання про поновлення пенсії. Відповідач зауважує на тому, що здійснення поновлення виплати пенсії виключно в автоматичному порядку без ідентифікації особи, без наявності архівної пенсійної справи з 07.10.2009 року є безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству. Крім того, позивач надав нотаріально завірену копію посвідчення особи, видану Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль, що не є документом підтверджуючим особу ОСОБА_1 на території України та не містить будь-яких відомостей про громадянство, місце її проживання. Відтак, вказаний документ не може розцінюватися, як документ, який засвідчує особу, місце проживання, та вік, у розумінні п. 2.9 Порядку № 22-1. Разом з цим, пенсійний орган заперечує проти вимог позивача про проведення індексації пенсійних виплати та компенсації втрати частини доходів та звертає увагу на те, що адміністративний суд не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень. Посилаючись на викладені обставини, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Пунктом 2 частини 1 статті 263 КАС України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Заявами по суті справи є позов та відзив.

Таким чином, суд розглядає адміністративну справу у письмовому провадженні без повідомлення її учасників.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивачем пропущений встановлений ст. 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду, оскільки ОСОБА_1 у 2019 році звернувся до суду із позовною заявою про поновлення виплати пенсії починаючи з 07.10.2009 року, тобто про порушення своїх прав позивач дізнався ще у 2009 році.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що позивач звернувся до суду з вимогою про визнання протиправним рішення відповідача від 12.06.2019 року (отримане ним 18.06.2019 року) про відмову у поновленні та виплаті пенсії.

Відтак, про відмову відповідача у поновленні виплати пенсії позивач дізнався 18.06.2019 року, а позовну заяву направив до суду засобами поштового зв`язку 31.10.2019 року, тобто в межах строку, встановленого ст. 122 КАС України.

Таким чином, суд вважає, що позивач не пропустив встановлений ст. 122 КАС України строк звернення до адміністративного суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до моменту виїзду на постійне місце проживання за кордон, проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

15.04.1997 року позивач виїхав з України на постійне місце проживання до держави Ізраїль, де прийнятий на консульський облік в посольстві України в Державі Ізраїль. До виїзду за кордон ОСОБА_1 була призначена та виплачувалася пенсія за віком.

10.05.2019 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою № 4509 про поновлення пенсії за віком.

До заяви про призначення пенсії за віком позивач додав:

- оригінал довіреності представників;

- нотаріально засвідчена копія посвідчення особи;

- нотаріально засвідчена копія посвідчення до медалі «Ветеран Збройних сил СРСР»;

- нотаріально засвідчена копія картки члена КПСС;

- оригінал апостильованої особистої заяви про поновлення пенсії.

31.05.2019 року позивачем додатково було надіслано до УПФУ нотаріально посвідчену копію реєстраційного номеру облікової картки платника податків.

12.06.2019 року ГУ ПФУ в Херсонській області листом № 70/М-99-10 повідомило позивачу про недотримання ним встановленого порядку звернення за поновленням пенсії, з огляду на ненадання оригіналу паспорта громадянина України або іншого документу з відміткою про реєстрацію (довідку з місця проживання).

08.07.2019 року до ГУ ПФУ в Херсонській області додатково надійшла заява позивача від 28.06.2019 року № 4692 про надання повідомлення про призначення пенсії «Кримський обласний військовий комісаріат» від 09.09.1982 року, посвідчення з комісаріату від 11.06.1982 року.

28.08.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою № 5178, якою додатково надав:

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

- посвідчення військового свідоцтва про звільнення зі служби;

- повідомлення про призначення пенсії з комісаріату;

- розрахунок пенсії;

- оригінал архівної довідки про службу «Центральний архів міністерства оборони Російської Федерації» з 19.03.2019 року № 11:11284.

Станом на момент звернення позивача до суду із даним позовом, пенсію позивачу не поновлено, рішення про поновлення або відмову у поновленні пенсії не прийнято.

Не погоджуючись із наведеною бездіяльністю, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку законності відмови відповідача у поновленні позивачу пенсії за віком, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Право громадянина на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом закріплене у статті 46 Конституції України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно зі ст. 1 Закону № 1058-IV пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV).

Відповідно до ст. 7 Закону № 1058-ІV принципами загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат, державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, відповідальність суб`єктів системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 51 Закону № 1058-ІV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародні договори між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися.

Відповідно до ст. 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно положень даного рішення оскаржуваними нормами Закону № 1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Отже, за своїм змістом рішення Конституційного Суду України надає висновок щодо неконституційності положень Закону № 1058-ІV стосовно пенсіонерів, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Внаслідок його ухвалення у таких осіб відновилось право на отримання призначеної пенсії, а у органів Пенсійного фонду України відновлений обов`язок поновити виплату такої пенсії та виплатити її на першу вимогу пенсіонера.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 2 ст. 49 Закону № 1058-IV встановлено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою ст. 35 та ст. 46 цього Закону.

Згідно із п. 3 Порядку № 234 особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до абз. 1 п. 1.5 Порядку № 22-1 заява, зокрема, про поновлення виплати пенсії, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації) (абз. 3 п. 1.5 Порядку № 22-1).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 року № 1207-VII (далі - Закон № 1207-VII) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначено тимчасово окупованою територію.

Частиною 2 ст. 7 Закону № 1207-VII передбачено, що виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 14-4 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" громадяни України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії та соціальні послуги від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, мають право на отримання виплат згідно з цим Законом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року № 234 "Про затвердження порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг" (далі - Порядок № 234) визначено механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії та соціальні послуги від Пенсійного Фонду Російської Федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у Російській Федерації.

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року №13-4 "Про органи, що здійснюють виплату пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя" (зі змінами, внесеними Постановою Пенсійного фонду № 14-1 від 09.07.2018), органи, що здійснюють пенсійне забезпечення й надання соціальних послуг особам, котрі проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а саме: головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

З огляду на викладене належним органом, який уповноважений вирішувати питання щодо поновлення виплати пенсії позивачу є ГУ ПФУ в Херсонській області, оскільки останнім місцем проживання позивача до виїзду за кордон було АР Крим, АДРЕСА_1 .

Таким чином, позивач звернувся із заявою про витребування пенсійної справи та про поновлення виплати пенсії та її перерахунку до належного органу - ГУ ПФУ в Херсонській області.

Частиною 2 ст. 49 Закону № 1058-IV встановлено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно із п. 4.12 Порядку № 22-1 при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 3 Порядку № 234 передбачено, що особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон).

Відповідно до п.4 Порядку № 234 територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Пунктом 5 Порядку № 234 передбачено, що порядок звернення осіб за призначенням (перерахунком), поновленням виплати пенсії особам, переведенням з одного виду пенсії на інший, наданням соціальних послуг, а також підтвердження факту неодержання пенсії та соціальних послуг від органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Мінсоцполітики.

Отже, для поновлення виплати пенсії законодавством передбачено обов`язок відповідача витребувати пенсійну справу від пенсійного органу, що призначав пенсію. Витребування пенсійної справи здійснюється за умови подання пенсіонером особисто або його законним представником заяви на запит пенсійної справи.

Судом встановлено, що до 1997 року позивачу призначена та виплачувалася пенсія за вислугу років. 20.03.2019 року позивач подав до ГУ ПФУ в Херсонській області заяву про витребування пенсійної справи. Дана обставина відповідачем не заперечується.

Отже, із наведеного слідує, що при надходженні відповідної заяви відповідач зобов`язаний витребувати пенсійну справу, шляхом звернення із запитом до органів Російської Федерації. Суд зазначає, що відповідачем надано до суду супровідний лист до пенсійної справи позивача, виданого Федеральною казенною установою «Військовий комісаріат Республіки Крим» від 22.10.2019 року, згідно якого пенсійну справу позивача спрямовано до Головного управління ПФУ в Херсонській області у жовтні 2019 року. Наведене безумовно свідчить про те, що пенсійна справа позивача територіальним органом ПФУ була витребувана, однак станом на листопад 2019 року (дата звернення позивача до суду) до відповідача не надходила. Станом на момент вирішення справи по суті відповідачем не надано доказів, які б свідчили про повторне звернення до органів Російської Федерації з метою отримання відомостей про місцезнаходження пенсійної справи позивача, що критично сприймається судом.

Щодо доводів відповідача про необхідність позивачу особисто звернутися із заявою, паспортом або посвідкою на постійне проживання до органу, що призначає пенсію за новим місцем проживання або реєстрації на території України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-ІV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 1.5 розділу 1 Порядку № 22-1, серед іншого, передбачено, що заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Судом встановлено, що позивач звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою на витребування пенсійної справи датованою 20.03.2019 року, підписаною особисто, засобами поштового зв`язку.

Отже, із наведеного слідує, що при надходженні відповідної заяви відповідач зобов`язаний витребувати пенсійну справу шляхом звернення із запитом до органів Російської Федерації.

При цьому, суд зауважує, що враховуючи вік та постійне місце проживання позивача за межами України, подання ним безпосередньо до ГУ ПФУ в Херсонській області заяви на витребування пенсійної справи є утрудненим, а тому фактичне його звернення засобами поштового зв`язку із заявою, підписаною позивачем особисто, засвідченої належним чином (апостильованої) нотаріусом держави Ізраїль, відповідає вимогам чинного законодавства.

Частиною 5 ст. 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Дане положення узгоджується також з нормами п.4.3 Порядку № 22-1, відповідно до яких не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

При цьому, пунктом 1.7 Порядку № 22-1 встановлено, що у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Таким чином, прийняттю рішення органом Пенсійного фонду передує певна процедура розгляду поданої заявником заяви, спрямована на перевірку правильності оформлення поданих документів та їх достатності. Більше того, законодавством надано право уповноваженому органу вимагати, в тому числі, від заявника дооформлення поданих при зверненні документів та подання додаткових відомостей, необхідних для прийняття вмотивованого рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ПФУ в Херсонській області розглянуто заяву позивача про поновлення пенсії за вислугою років та листом від 12.06.2019 року №70/М-99-10 поінформовано ОСОБА_1 про те, що ним не дотримано встановленого Порядку звернення за призначенням пенсії, так як не надано паспорта громадянина України або іншого документа з відміткою про реєстрацію (довідку з місця проживання).

Врахувавши зміст наведеного листа, позивач 31.05.2019 року (вих. № 4589), 28.06.2019 року (вих. № 4692) та 28.08.2019 року (вих. № 5178) подав пенсійному органу додаткові документи для поновлення пенсії, зокрема і паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий 22.05.2019 року за № PU370771 (дійсний до 22.05.2029 року).

Проте, всупереч приписам ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-IV та п. 4.3 Порядку № 22-1 відповідачем не було прийнято рішення про поновлення або відмову у поновленні пенсії позивача у десятиденний термін, встановлений наведеними нормами законодавства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не порушено порядку звернення до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії, встановленого Порядком, затвердженим ПППФУ від 25.11.2005 року № 22-1, Законом України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», доказів на спростування цього висновку відповідачем не надано.

В той же час, суд вважає, що у межах спірних правовідносин пенсійним органом фактично не приймались до розгляду по суті заяви позивача про поновлення пенсії і, як наслідок, не перевірялось наявність у останнього права на її поновлення та виплату. Тобто фактичного розгляду заяв позивача про поновлення пенсії по суті не було.

Зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року слідує, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії", в яких останній зазначив, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції не полягає у підміні органів влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

У випадку прийняття судом рішення щодо зобов`язання органу Пенсійного фонду України перерахувати та поновити позивачу пенсію, яке по суті буде передувати розгляду останнім заяви останньої про витребування пенсійної справи, суд порушить принцип розподілу влади та втрутиться у виключну компетенцію уповноваженого на прийняття такого рішення органу.

Суд зазначає, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і нових. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати нові документи, яким не надана була оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на поновлення пенсії.

Відтак, оскільки відповідачем не перевірено подані заяви про поновлення пенсії по суті, у тому числі із дослідженням віку позивача, стажу, у тому числі страхового, суд вважає передчасними вимоги про зобов`язання органу пенсійного фонду провести поновлення виплати пенсії за вислугу років, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

При цьому, адміністративний суд не може підміняти інші органи державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до виключної компетенції таких органів, зокрема, щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області поновити пенсію позивачу. Беручи до уваги дані обставин, суд вважає, що у даному випадку наявні ознаки протиправної бездіяльності відповідача щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяв позивача про поновлення пенсії, а саме про поновлення або відмову у поновленні пенсії.

Наслідком визнання протиправної бездіяльності має бути зобов`язання відповідача вчинити дії з повторного розгляду заяви позивача від 10.05.2019 року із урахуванням його заяв від 31.05.2019 року, 28.06.2019 року, 28.08.2019 року.

Варто також відмітити, що відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що судом встановлено факт протиправної бездіяльності, яка полягає у не прийнятті рішення про поновлення або відмову у поновленні виплати пенсії, з метою повного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною таку бездіяльність із зобов`язанням повторного розгляду заяви позивача від 10.05.2019 року із урахуванням його заяв від 31.05.2019 року, 28.06.2019 року, 28.08.2019 року та прийняти рішення відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV.

При цьому, слід зауважити, що надання суб`єктом владних повноважень відмови з аналогічних підстав, що перевірялися у межах розгляду даної судової справи, не буде вважатися належним виконанням судового рішення та нестиме негативні наслідки, передбачені чинним законодавством.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 20.12.2018 року у справі № 132/3485/16-а, від 26.06.2018 року у справі № 211/5254/16-а.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведена правомірність допущеної бездіяльності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, відтак задовольняє позов у зазначеній частині.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльність суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.05.2019 року № 4509 із урахуванням заяв про подання додаткових документів від 31.05.2019 року № 4589, від 28.06.2019 року № 4692, 28.08.2019 року № 5178, відповідно до приписів Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.05.2019 року № 4509 про поновлення пенсії за вислугою років з урахуваннями заяв про подання додаткових документів від 31.05.2019 року № 4589, від 28.06.2019 року № 4692, 28.08.2019 року № 5178 та прийняти рішення відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок його бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп., шляхом безспірного списання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 112010200