Справа № 160/125/20
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

13 січня 2020 р. Справа № 160/125/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Бондар М.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Міністерства юстиції України Сивокозова Олександра Миколайовича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

08.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Міністерства юстиції України Совокозова Олександра Миколайовича, у якій просить:

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. (номер посвідчення 0003 від 30.07.2017) щодо накладення арешту на право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0001 або здійснення будь-яких інших обтяжень, згідно винесеної Постанови від 03.07.2019 р. № 59461593, що належить мені ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. (номер посвідчення 0003 від 30.07.2017) скасувати постанову від 03.07.2019 року № 59461593, в частині накладення арешту на право оренди земельної ділянки або будь-яких інших обтяжень з кадастровим номером :01:001:0001, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надати підтверджуючі документи позивачу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Спором адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 2 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За визначенням, закріпленим у пункті 7 частини першої статті 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

З позовної заяви вбачається, що 01.07.2019 року господарським судом Дніпропетровської області видано наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2019 року, яке набрало законної сили 26.06.2019 року, яким наказано стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агросвіт" (52300, Дніпропетровська область, Криничанський район, село Промінь, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОМІНВЕСТ-2018" (69001, м. Запоріжжя, вул. Возз`єднання України, буд. 28, квартира 5, ) заборгованість у розмірі 4 552 160,00 грн. та судовий збір у розмірі 68 282,40 грн.

З автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що 03.07.2019 року у виконавчому окрузі Дніпропетровської області відкрито виконавче провадження №59461593.

В позовній заяві позивач зазначає, що між ним, орендодавцем, та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агросвіт", орендарем, укладено договір оренди землі №65 від 20.11.2015 року, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0001. В подальшому, 02.07.2019 року сторонами укладено угоду про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки, яка подана до державного реєстратора для зняття відповідних обтяжень.

Рішенням від 15.10.2019 року №49157174 державним реєстратором відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень за заявою ОСОБА_1 .

Позивач вказує, що йому стало відомо про наявність постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Міністерства юстиції України Сивокозова Олександра Миколайовича від 03.07.2019 року № 5946159 про накладення арешту на право оренди земельної ділянки або будь-яких інших обтяжень з кадастровим номером :01:001:0001, що належить ОСОБА_1 та орендарем якої є боржник у виконавчому провадженні - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агросвіт".

Отже, предметом спору є зняття арешту прав на земельну ділянку, що належить заявнику, і при цьому заявник не є боржником у виконавчому провадженні.

Тобто, підставою для звернення до суду є наявність у позивача суб`єктивного переконання щодо порушення права його власності на земельну ділянку, зокрема, у зв`язку із накладенням на неї арешту.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З аналізу наведених норм права слід дійти висновку, що для спорів про зняття арешту з майна, яке особа (не боржник у виконавчому провадженні) вважає таким, що має на нього права, встановлено певний порядок судового вирішення.

Суд зазначає, що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, правом користування таким майном, та про зняття такого арешту розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа або юридична особа.

Згідно з вимогами частиною 2 статті 30 Цивільного процесуального кодексу України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Таким чином, спір, який виник між позивачем та органом державної виконавчої служби (у тому числі із її посадовими і службовими особами), з приводу зняття арешту з земельної ділянки не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має розглядатися судами загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Аналогічний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постановах від 22 серпня 2018 року у справі №658/715/16-ц та від 18 вересня 2019 року у справі №826/16025/18.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім того, частиною 2 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, які саме рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Так, за приписами частини 2 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Суд зазначає, що позивач, реалізуючи право на захист своїх прав та відновлення законних інтересів, просить суд лише зняти арешт на земельну ділянку, яка належить позивачу, вирішення чого з огляду на вимоги частини 2 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" не може бути проведено за правилами адміністративного судочинства в адміністративному суді саме за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, як зазначає позивач.

Крім іншого, відсутність підстав щодо розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства підтверджується ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2020 року у справі №904/1008/19, якою залишено без розгляду скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії або бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М., у якій ОСОБА_1 просив зобов`язати приватного виконавця скасувати постанову від 03.07.2019 року №59461593 в частині накладення арешту на право оренди земельних ділянок або будь-яких інших обтяжень, які належать ОСОБА_1 . Вказана ухвала винесена з підстав порушення скаржником строків на звернення до суду зі скаргою.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у відкритті провадженні за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Міністерства юстиції України Сивокозова Олександра Миколайовича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії слід відмовити.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 170, статтями 248, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі №160/125/20 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Міністерства юстиції України Сивокозова Олександра Миколайовича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали та позовної заяви з додатками надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 5 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Роз`яснити позивачу, що для захисту порушеного права позивач має право звернутись до місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки, встановлені статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар