Справа № 280/5728/19
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2020-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2020 року Справа № 280/5728/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати дії відповідача щодо винесення податкового повідомлення рішення від 04.11.2019 за №0-0808 незаконними;

скасувати податкове повідомлення рішення від 04.11.2019 за №0-0808.

Ухвалою суду від 25.11.2019 відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи без повідомлення/виклику сторін.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08.11.2019 позивачем отримано податкове повідомлення рішення від 04.11.2019 №0-0808, яким позивачу визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичною особою, яка є власником об`єктів житлової нерухомості, в розмірі 31931,48 грн. Позивач вважає спірне податкове повідомлення рішення протиправним, оскільки відповідно до пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України контролюючий орган зобов`язаний визначити грошове зобов`язання до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) роком, проте, відповідачем зазначених вимог закону не дотримано. Також, позивач вказувала і на те, що контролюючим органом у спірному податковому повідомлення рішення не вірно зазначено її податкову адресу, що також є підставою для скасування прийнятого рішення. Крім того, позивач звертала увагу і на допущені помилки у розрахунку до податкового повідомлення рішення, з якого не можливо встановити яким чином обраховано податок, за якими ставками, тощо. Також, позивач вказувала на те, що третій поверх будинку не зданий в експлуатацію, а відповідно не може обкладатись податком, відповідно до пп.«ґ» п.266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України. Просить задовольнити позовні вимоги.

17.12.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за фізичною особою ОСОБА_1 , як за власником, обліковується житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якого становить 620,6 кв.м, що зумовило прийняття спірного рішення в частині визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичною особою, яка є власником об`єктів житлової нерухомості. Щодо розбіжностей у місці проживання позивача зазначеному у податковому повідомленні рішенні, відповідач вказав на те, що такі недоліки виникли у зв`язку з тим, що позивач не звернулась своєчасно до контролюючого органу з заявою за формою №5ДР для внесення змін до Державної реєстру щодо реєстрації місця проживання. Також, відповідач вказував на те, що пільга передбачена пп.266.4.1 п.266.4 ст.266 ПК України не застосовується до позивача, оскільки об`єкт оподаткування перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 (600 кв.м.). Щодо недоліків розрахунку до податкового повідомлення рішення, то відповідач вказав на те, що такий розрахунок формується в автоматичному режимі та не передбачає його підпису уповноваженою особу. У будь-якому випадку, відповідач вважає, що недоліки у розрахунку не порушують прав позивача та не можуть бути підставою для скасування спірного рішення. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно встановивши обставини справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено та не спростовано сторонами, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 є власником об`єкту житлової нерухомості житлового будинку загальною площею 620,6 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

04.11.2019 ГУ ДПС у Запорізькій області складено та направлено на адресу позивача податкове повідомлення рішення №0-0808, яким позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2018 рік в розмірі 31931,48 грн.

Не погодившись з прийнятими податкового повідомлення рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Вирішуючи спір суд зазначає, що відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Положення підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

У відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Абзацом сьомими підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Суд зазначає, що рішенням 13 сесії Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 21.12.2017 №7 встановлено ставку податку за 1 кв.м для житлового будинку в розмірі 0,300 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році мінімальну заробітну плату з 1 січня - 3723 гривні.

Отже, відповідно до рішення сільської ради встановлено ставку податку в розмірі 11,169 грн. за 1 кв.м об`єкту житлової нерухомості (3723,00 х 0,300 = 11,169 грн.).

За таких обставин, ставка податку для позивача, як власника об`єкту житлової нерухомості площею 620,6 кв.м. становить 6931,48 грн. (11,169 х 620,6 = 6931,48 грн.).

Крім того, відповідно до пп.«ґ» 266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Відтак, з урахуванням пп.«ґ» 266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України, сума податкового зобов`язання визначеного позивачу збільшується на 25000 грн. та становить загальну суму 31931,48 грн. (25000 + 6931,48 = 31931,48 грн.).

Отже, суд дійшов висновку, що контролюючим органом правильно розраховано суму податкового зобов`язання позивача, як власника об`єкта житлової нерухомості площею 620,6 кв.м.

При цьому, суд враховує положення пп.266.4.1 п.266.4 ст.266 ПК України, відповідно до яких пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до: об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту.

Тобто, оскільки площа житлового будинку позивача (620,6 кв.м) перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України (120х5=600 кв.м.), то вищевказана пільга на позивача не розповсюджується.

Стосовно посилань позивача на положення пп.«ґ» 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, суд зазначає, що відповідно до зазначеної норми права, не є об`єктом оподаткування житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Суд зазначає, що позивачем до матеріалів адміністративної справи не надано жодних доказів на підтвердження того, що належний їй житловий будинок або його частина непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, а тому положення пп.«ґ» 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не поширюється на спірні правовідносини.

Щодо посилань позивача на порушення строків прийняття податкового повідомлення рішення та недоліки розрахунку, суд зазначає таке.

Дійсно, згідно підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Тобто, податкове повідомлення рішення за 2018 рік повинно було бути сформовано контролюючим органом до 01.07.2019, проте, фактично прийнято 04.11.2019.

Разом з тим, на переконання суду, порушення контролюючим органом строку прийняття податкового повідомлення рішення, за наявності правових підстав для його прийняття, не є та не може бути підставою для його скасування.

Суд звертає увагу на, те що відповідно до пп.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України, податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується: фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Підпунктом 266.10.2 пункту 266.10 статті 266 ПК України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Тобто, несвоєчасне отримання податкового повідомлення рішення є підставою для перенесення строку виконання такого податкового зобов`язання та звільнення від відповідальності, передбаченої ПК України за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, а не підставою для звільнення від його сплати взагалі.

Також, суд звертає увагу на ту обставину, що відповідно до пп.266.10.3 п.266.10 ст.266 ПК України, податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу, а відповідачем зазначених строків не порушено.

Щодо розрахунку до податкового повідомлення рішення, то його недоліки також не можуть бути підставою для скасування спірного рішення, з урахуванням того, що він містить достатньо інформації, яка надає змогу встановити підстави для прийняття спірного рішення.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час розгляду справи судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення рішення відповідач діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийнятті рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 166) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Новікова