Справа № 560/1331/19
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1331/19
РІШЕННЯ

іменем України

09 січня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І.

за участю:секретаря судового засідання Матвійчук А.М., представника позивача Олійника Ю.П., представників відповідача Зозулі В.П. та Грех Н.В.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області в якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просить суд:

визнати протиправними і скасувати: податкове повідомлення-рішення № від 17 квітня 2019 року, згідно з яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем податку на доходи фізичних осіб в розмірі 510,00 грн.;

рішення № від 17 квітня 2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якого донараховано 12121,25 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосовані штрафні санкції в розмірі 2424,25 грн.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 17 квітня 2019 року про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 12121,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу та взята на облік платників податку 28 листопада 1997 року за №2934.

Вказує, що відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, за її результатами складено акт перевірки №0177/22-01-13-03/ від 26 березня 2019 року.

Позивачем було надіслано відповідачу заперечення від 04 квітня 2019 року на акт перевірки, які зазначає позивач не враховані відповідачем.

Позивач також зазначає, що 22 квітня 2019 року отримала від відповідача прийняті ним: спірне рішення № від 17 квітня 2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якого за порушення п. 2 ч. 1 ст.7, ч. 5 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" донараховано 12121,25 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосовані штрафні санкції в розмірі 2424,25 грн., спірне податкове повідомлення-рішення № від 17 квітня 2019 року, згідно з яким за порушення п. 119.2 ст. 119, абз "б" п. 176.2 ст. 176 Податкового Кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем податку на доходи фізичних осіб в розмірі 510,00 грн. та спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 17 квітня 2019 року про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 12121,25 грн.

Позивач не погоджується із спірними рішеннями, податкового органу та вважає їх протиправними у зв`язку із чим звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

21 травня 2019 року представником відповідача подано до суду відзив на адміністративний позов в якому зазначено, що ГУ ДФС у Хмельницькій області на підставі пп. 75.1.2 п.75.1 ст. 75 Податкового Кодексу України, пп.13.1.2 п.13.1 ст.13 ЗУ №2464, наказу Головного управління проведено документальну позапланову виїзну перевірку діяльності самозайнятої особи приватного нотаріуса Бережної Л.П. щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

За результатами проведеної перевірки та на підставі виявлених порушень, відповідачем прийнято оскаржені податкове повідомлення-рішення № від 17 квітня 2019 року, рішення № від 17 квітня 2019 року та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 17 квітня 2019 року, які відповідач вважає правомірними і такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, тому просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою від 04 червня 2019 року суд зупинив провадження у справі до набрання законної сили рішення Верховного Суду у зразковій справі №Пз/9901/10/19 (520/3939/19).

Ухвалою від 13 грудня 2019 року суд поновив провадження у справі та призначив до розгляду на 09 січня 2020 року.

02 січня 2020 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що заперечення та мотиви відповідача щодо відмови у позові є неспроможними, та просить суд їх відхилити, врахувавши надані позивачем докази до позовної заяви, наведені доводи та пояснення позивача.

Протокольною ухвалою проголошеною у судовому засіданні 09 січня 2020 року, суд задоволив клопотання представника відповідача та ухвалив замінити відповідача, а саме Головне управління ДФС у Хмельницькій області на правонаступника - Головне управління ДПС у Хмельницькій області.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив з врахуванням зменшених позовних вимог.

Представники відповідача заперечували проти задоволення заявлених позовних вимог, вказували на правомірність дій відповідача та просили відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представників відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи у їх взаємному зв`язку та сукупності, суд зазначає наступне.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є самозайнятою особа, зареєстрованою Головним управлінням юстиції у Хмельницькій області, яка отримала свідоцтво Міністерства юстиції України про право заняття нотаріальною діяльністю від 20 листопада 1997 року №2846.

На обліку в контролюючому органі перебуває з 28 листопада 1997 року за № 2934 та на даний час перебуває на обліку в Головному управлінні ДФС у Хмельницькій області.

У період з 13 березня 2019 року по 20 березня 2019 року ГУ ДФС у Хмельницькій області проведено документальну позапланову виїзну перевірку діяльності самозайнятої особи приватного нотаріуса Бережної Л.П. щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

За результатом проведеної перевірки складено Акт №0177/22-01-13-03/ від 26 березня 2019 року.

Відповідно до висновку акта перевірки встановлено порушення позивачем вимог:

п.3.1, п.3.2, п.3.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року №4, зареєстрованого в Мін`юсті України 30 січня 2015 року №111/26556;

абз. "б" пункту 176.2 статті 176 розділу ІУ Податкового Кодексу України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, якщо інше не визначено нормами цього Кодексу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування.

Вказані порушення призвели до винесення відповідачем спірного ППР № від 17 квітня 2019 року на суму 510,00грн.

Перевіркою також встановлено порушення пункту 2 частини 1 ст. 7, частини 5 ст. 8 Закону України №2464- VI в результаті чого занижено єдиний внесок за 2017 рік на суму 12121,25 грн., що стало підставою для винесення спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 17 квітня 2019 року на суму 12121,25 грн. та рішення № від 17 квітня 2019 року на суму 2424,25 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За визначенням підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до п. 177.8 ст. 177 Податкового кодексу України, під час нарахування (виплати) фізичній особі-підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності.

Згідно з п.1.3. Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року № 4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 року за № 111/26556, дія цього Порядку поширюється на податкових агентів, а саме: юридичних осіб (їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи), самозайнятих осіб, представництва нерезидентів - юридичних осіб, інвесторів (операторів) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) нараховують (виплачують, надають) доходи фізичній особі та/або зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, а також військовий збір, передбачений пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Що стосується висновку податкового органу щодо порушення платником податків підпункту "б" пункту 176.2 статті 176, а саме подання не у повному обсязі, податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб-підприємців за товари (роботи, послуги) (форма № 1-ДФ), то суд зазначає, що відповідно до пункту 18.1 статті 18 Податкового кодексу України, податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Таким чином, аналіз зазначених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що податковим агентом визнається особа, яка не лише виплачує дохід фізичній особі, але й нараховує, утримує та сплачує податок до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі.

Разом з тим, відповідно до пункту 177.8 ст. 177 Податкового кодексу України, під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Отже у даному випадку самозайнята особа є податковим агентом у відношенні до фізичної особи - підприємця і відповідно, повинна подавати звіт за формою № 1-ДФ лише у випадку, коли самозайнята особа виплачує дохід фізичній особі-підприємцю та нараховує, утримує і сплачує податок до бюджету з цього доходу.

До суду позивачем надано підтвердження про те, що фізичні особи-підприємці, щодо яких позивачем не була зазначена інформація у формі № 1-ДФ, мають статус підприємців.

Відтак, позивач правомірно відповідно до пункту 177.8 статті 177 Податкового кодексу України, податок на доходи не утримувався, оскільки в даному випадку позивач не виступає податковим агентом щодо таких осіб.

Обов`язок щодо подання інформації про виплату доходу зазначеним фізичним особам-підприємцям за формою № 1-ДФ у позивача відсутній.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним судом у постанові від 05 березня 2019 року по справі № 807/216/16.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні підстави для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення № від 17 квітня 2019 року.

Визначаючись щодо правомірності прийняття контролюючим органом спірного рішення № від 17 квітня 2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якого за порушення п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", яким донараховано 12121,25 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосовані штрафні санкції в розмірі 7614,44 грн. та спірної Вимоги про сплату недоїмки в сумі 2424,25 грн., суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та ведення обліку визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року із змінами і доповненнями.

Згідно з п. 2, п. 4 та п. 5 ч. 1 ст. 1 цього Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин з 01 січня 2017 року до 01 січня 2018 року) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок; мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до ст. 2 цього Закону дія Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з нормами пп. 5 ч. 1 ст. 4 Закону, платниками єдиного внеску є особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями.

Положеннями ст. 9 Закону, встановлюються особливості сплати єдиного внеску для різних платників. Зокрема, відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону, платники єдиного внеску, зазначені у п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Відтак, приватні нотаріуси сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Звітним періодом для приватних нотаріусів визначено календарний рік.

Водночас, лише Законом України № 2148-VІІІ від 03 жовтня 2017 року законодавчо визначено, що з 01 січня 2018 року, тобто після періоду, що охоплювався перевіркою, внесені зміни і зобов`язано сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції, що діяла до 01 січня 2018 року) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, для приватних нотаріусів встановлено, що єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності за результатами календарного року, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, але в межах розміру мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток) і не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Водночас, норми Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції, що діяла до 01 січня 2018 року) не вимагають від самозайнятої особи - приватного нотаріуса проводити обчислення суми єдиного внеску з середньомісячного чистого доходу, вирахуваного шляхом рівномірного розподілу річного чистого доходу на 12 місяців, тобто шляхом арифметичної дії.

Стосовно посилання відповідача на Інструкцію про нарахування і сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд враховує, що до нерівномірного розподілу чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок, що відповідно до п. 2 ч. 5 Розділу IV Інструкції про нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Мінфіну України від 20 квітня 2015 року №449 , платники, визначені підпунктом 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 01 травня наступного року на підставі даних річної податкової декларації. При цьому враховується кількість місяців, у яких отримано дохід (прибуток). Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий. До вказаної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується ставка, зазначена в пункті 3 розділу III цієї Інструкції. У разі якщо таким платником не отримано доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але в розмірі, не більшому за максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, встановлену Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Інструкцією передбачено розподіл чистого оподатковуваного доходу із врахуванням кількості місяців, протягом якого він отриманий. Однак, вказане положення Інструкції не містить жодної вимоги щодо рівномірного розподілу такого доходу шляхом математичного ділення.

При цьому, суд звертає увагу на те, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та ведення обліку визначається не зазначеною Інструкцією, а Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-УІ.

При визначенні бази для нарахування єдиного соціального внеску шляхом ділення річного чистого доходу на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий, будуть порушені вимоги пп. 2 п. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Таким чином, метод, застосований податковим органом при нарахуванні єдиного внеску, звужує зміст норм чинного законодавства України, які дозволяють тлумачити їх на користь платника податків (позивача), чим фактично порушується принцип правомірності рішень платника податку, закріплений у п. 4.1.4 Податкового кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи зазначене суд у даному випадку застосовує правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2019 року по справі № 825/809/16 та від 05 березня 2019 року № 807/216/16, які вказують на наступне.

Приватні нотаріуси зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року, та звітним періодом для них є календарний рік.

Сума доходу приватного нотаріуса, з якої розраховується єдиний внесок, має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, яка подається фізичною особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, до контролюючого органу за результатами календарного року.

Встановлений механізм визначення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, передбачає, що приватний нотаріус самостійно визначає таку суму доходу кожного місяця та переносить такі дані до таблиці 3.

Обов`язок ділити дохід, отриманий позивачем за рік в рівних частинах на кількість місяців у яких такий дохід отримано, для визначення доходу на який нараховується єдиний внесок, нормами чинного законодавства не передбачений.

Отже, всупереч правовим нормам Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", згідно з якими для приватних нотаріусів встановлено, що єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності за результатами календарного року, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, відповідач вважає, що приватний нотаріус повинен був проводити обчислення суми єдиного внеску з середньомісячного чистого доходу, вирахуваного шляхом рівномірного розподілу річного чистого доходу на 12 місяців, тобто шляхом арифметичної дії.

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивачем сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, подано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску, всі дані якого відповідають Податковій Декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, зокрема, Додатку Ф2 (Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою). Сплата єдиного внеску позивачем проведена, що підтверджується платіжними документами.

У зв`язку із вищевикладеним, суд вважає безпідставними висновки відповідача про допущені позивачем порушення норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою, яка проводить незалежну професійну діяльність, а відтак прийняті відповідачем спірні рішення та вимога, якими донараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосовані штрафні санкції , є протиправними.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки обов`язок щодо подання інформації про виплату доходу вказаним фізичним особам-підприємцям за формою № 1-ДФ у позивача відсутній, а обов`язок ділити дохід, отриманий позивачем за рік в рівних частинах на кількість місяців у яких такий дохід отримано, для визначення доходу на який нараховується єдиний внесок, нормами чинного законодавства не передбачений, то спірні податкове повідомлення-рішення № від 17 квітня 2019 року, рішення № від 17 квітня 2019 року та вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 17 квітня 2019 року, яка є похідним документом від вказаних рішень, і тому вказані податкове повідомлення-рішення № від 17 квітня 2019 року, рішення № від 17 квітня 2019 року, а вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 17 квітня 2019 року є протиправними та такими, що підлягають до скасування, тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та об`єктивно підтверджуються доказами що містяться в матеріалах справи, відтак адміністративний позов ОСОБА_1 слід задоволити.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 , з врахуванням положень ст. 139 КАС України, суд приходить до висновку, що на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задоволити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 17 квітня 2019 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення № від 17 квітня 2019 року.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 17 квітня 2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 10 січня 2020 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 43142957)

Головуючий суддя П.І. Салюк