Справа № 520/13705/19
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

09 січня 2020 р. № 520/13705/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Зінченко А.В., розглянувши в спрощеному провадженні адміністративну справу за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, скасування рішення ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просила суд визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-УІІ; скасувати рішення №86 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 18.11.2019 р. про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити, виплачувати та перераховувати у встановленому порядку в повному обсязі без обмеження граничного розміру пенсію ОСОБА_1 за вислугою років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-УІІ, з 14.11.2019р. з розрахунку 60 відсотків від розміру заробітної плати згідно з довідками, виданими прокуратурою Харківської області від 30.09.2019 № 18-268 без обмеження максимального розміру заробітної плати, а саме: про складові заробітної плати станом на 01.09.2019 (посадовий оклад 5730,00 грн., надбавка за класний чин 2000 грн., надбавка за вислугу років 2292 грн.,); про складові заробітної плати (надбавки, премії та інші виплати за період з 01.09.2017 по 31.08.2019) - 545615,82 грн., індексація грошових доходів 2826,80 грн., з проведенням коригування вищезазначених виплат з урахуванням коефіцієнтів підвищення окладів та коефіцієнтів підвищення окладів та класного чину, зазначених у довідках прокуратури Харківської області від 30.09.2019 № 18-268;рішення суду в частині припинення неправомірних дій відповідача та усунення допущених ним порушень закону звернути до негайного виконання.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі ст.86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про призначення їй пенсії за вислугу років та надала всі необхідні для обчислення пільгового стажу документи, зокрема, трудову книжку, паспорт, ідентифікаційний код, свідоцтво про шлюб, диплом про навчання, довідку про заробітну плату.

За результатами розгляду заяви рішенням №86 відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 18.11.2019 р., яке отримано поштою 10.12.2019р., було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», з посиланням на відсутність необхідного стажу роботи.

Зокрема, згідно з даним рішенням відповідачем зазначено, що стаж роботи ОСОБА_1 за вислугу років на день звернення склав 20 років 4 місяці 29 днів, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів - 15 років 17 днів", в той час як відповідно ст.86 Закону України «Про прокуратуру» передбачено необхідний стаж роботи за вислугу років - 24 роки 6 місяців.

Позивач вважає, що прийняте Відповідачем рішення є незаконним і таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури встановлено було, зокрема, нормами ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ та на даний час регулюється положеннями ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-УІІ.

Згідно ст.50-1 Закону «Про прокуратуру» №1789-ХІІ прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років б місяців.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з частиною шостою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у ст.56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

При цьому, на момент набрання Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури вже було врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-УІІ, відповідно до прикінцевих положень якого, норми щодо пенсійного забезпечення працівників прокуратури набули чинності 15.07.2015 року.

Станом на час звернення з заявою (14.11.2019) до Управління Пенсійного фонду України відповідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-УІІ прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2019 року по ЗО вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно із статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-УІІ, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Частина друга статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 визначає, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, визначення наявності страхового стажу та його обсягу в цей період має бути здійснено з урахуванням законодавства, яке діяло раніше. При цьому, зважаючи на визначення поняття страхового стажу, яке наведене у ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», головною підставою для віднесення того чи іншого періоду діяльності до страхового стажу є те, чи підлягала протягом нього особа державному соціальному страхуванню та чи сплачувались особою (або уповноваженими суб`єктами) відповідні внески згідно із законодавством, що діяло раніше.

Відповідно ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697- УІІ прокурором органу прокуратури є: Генеральний прокурор; перший заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; керівник підрозділу Офісу Генерального прокурора; заступник керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора); прокурор Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора); керівник обласної прокуратури; перший заступник керівника обласної прокуратури; заступник керівника обласної прокуратури; керівник підрозділу обласної прокуратури; заступник керівника підрозділу обласної прокуратури; прокурор обласної прокуратури; керівник окружної прокуратури; перший заступник керівника окружної прокуратури; заступник керівника окружної прокуратури; керівник підрозділу окружної прокуратури; заступник керівника підрозділу окружної прокуратури; прокурор окружної прокуратури. Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на 14.11.2019 р. (на час звернення з заявою про призначення пенсії) стаж роботи в органах прокуратури позивача складав 17 років 9 місяців 4 дні.

На даний час вона продовжує працювати в органах прокуратури на вказаній посаді.

До вислуги років відповідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-УІІ включається половина строку навчання на денному факультеті №4 (юстиції) Національної юридичної академії України ім. Ярослава Мудрого в період з 01.09.1992р. по 30.06.1997р. (2 роки 5 місяців). Вказані обставини підтверджуються дипломом спеціаліста від 30.06.1997р. та додатком до нього, а також архівною довідкою Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 31.10.2019 №К- 541/401.

Також встановлено, що за наказом управління Міністерства юстиції України в Харківській області №02-7/87 від 15.08.1997р. позивача було зараховано на посаду стажиста судці Ленінського районного суду м. Харкова з 18.08.1997р.

З 16.02.2000р. перебувала у відпустці по догляду за дитиною.

З 01.11.2001р. наказом Управління Міністерства юстиції України в Харківській області №02-7/113 від 01.11.2001р. було звільнено з посади стажиста судді Ленінського районного суду м. Харкова за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України).

Згідно довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області від 02.12.2019 №02-33/2704 та 29.11.2019 №04-52/488 під час перебування на роботі в органах юстиції на посаді стажиста судді Ленінського районного суду м. Харкова нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, яка враховується при обчисленні пенсії.

Також, факт знаходження на посаді стажиста судді Ленінського районного суду м. Харкова підтверджується рекомендацією Харківського обласного управління юстиції від 20.07.2001 №08-1/6219 для вступу на факультет підготовки професійних суддів Національної юридичної академії ім. Ярослава Мудрого.

Окрім того, за даними, що містяться в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнобов`язкового державного соціального страхування, за період роботи у штаті Харківського обласного управління юстиції на посаді стажиста судді Ленінського районного суду м. Харкова нараховувалася та виплачувалася заробітна плата за рахунок коштів державного бюджету, про що свідчить довідка за формою ОК-5.

Період роботи позивача в органах юстиції на посаді стажиста судці Ленінського районного суду м. Харкова було зараховано до стажу для виплати надбавки за вислугу років для працівників органів прокуратури, про що свідчить довідка прокуратури Харківської області від 28.11.2019 №11-1071вих -19.

Так, відповідно Указу Президента України від 20.12.1991р. №11/91 «Про розміри надбавок до посадових окладів за класні чини та вислугу років працівникам органів прокуратури України», Порядку виплати надбавки за вислугу років працівникам органів прокуратури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2008р. №425, Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. №1090, до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки за вислугу років працівників органів прокуратури включався та включається, зокрема, час роботи працівників органів юстиції, що забезпечують діяльність судів.

Тобто, з 18.08.1997р. по 01.11.2001р. вона перебувала в штаті Управління Міністерства юстиції України в Харківській області (Харківського обласного управління юстиції) на посаді стажиста судці Ленінського районного суду м. Харкова та отримувала заробітну плату з державного бюджету. Тому, вказаний період роботи повинен зараховуватись до вислуги років.

Щодо зарахування до вислуги років стажу роботи на посаді стажиста судді висловлена, зокрема, правова позиція Верховним Судом у постанові від 14.11.2018 у справі №819/1550/16.

Таким чином, до вислуги років має бути зарахований період роботи в органах юстиції, що забезпечують діяльність судів, на посаді стажиста судці Ленінського районного суду м. Харкова з 18.08.1997 р. по 01.11.2001 року, який складає 4 роки 2 місяці 14 днів (в тому числі, період знаходження у відпустці по догляду за дитиною з 16.02.2000р. по 01.11.2001р. (1 рік 8 місяців 12 днів).

Окремо необхідно зазначити, що до вислуги років відповідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-УІІ зараховується період знаходження у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка надавалася мені згідно наказу Харківського обласного управління юстиції від 14.02.2000 №02-8/21 з 16.02.2000р. по 01.11.2001р. (1 рік 8 місяців 12 днів).

З 02.11.2001р. по 08.02.2002 (3 місяці 7 днів) позивач працювала на посаді державного службовця - головного спеціаліста юриста Ленінського районного управління міста Харкова Пенсійного фонду України, що підтверджується даними з трудової книжки. Вказаний період також включається до вислуги років за положеннями статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, суд приходить до висновку, що спеціальний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, на час звернення до відповідача становив 24 роки 7 місяців 25 днів, у тому числі стаж роботи в органах прокуратури - 17 років 9 місяців 4 дні, що відповідає вимогам як ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ, так і ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-УІІ.

Проаналізувавши наведене, суд вказує, що 15.07.2015 р. набрав чинності Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14.10.2014р. , відповідно до пп. 1 п. 3 розділу XII "Прикінцеві положення" якого, норми Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, які регулювали, зокрема, питання перерахунку пенсії, втратили чинність.

Пенсійне забезпечення працівників прокуратури на момент виникнення спірних правовідносин регулюється правилами ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014.

Таким чином, станом на момент призначення позивачу пенсії законодавством було встановлено право осіб, яким призначена пенсія згідно Закону України "Про прокуратуру", на її перерахунок у разі підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Разом із тим, на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії питання такого перерахунку чинним законодавством не врегульовано, водночас передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури повинні бути визначені Кабінетом Міністрів України.

При цьому, суд зазначає, що Кабінетом Міністрів України на виконання вимог статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 не були визначені умови та порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури. Разом з тим, відсутність затверджених Кабінетом Міністрів України порядку та умов перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не може бути підставою для відмови у такому перерахунку.

Такий висновок повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах від 10.12.2013 р. у справі № 21-348а13 та від 17.12.2013 р. у справі № 21-445а13.

Крім того, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у пункті 23 рішення "Кечко проти України" від 08.11.2005 р., якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.02.1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Постановою Кабінету Міністрів України № 657 від 30.08.2017 р. "Про внесення змін до деяких Постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури", яка набрала чинності 06 вересні 2017 року, підвищено прокурорським працівникам органів прокуратури України розмір посадового окладу та розмір надбавки за класний чин, внаслідок чого відбулися зміни розміру місячного заробітку (заробітної плати).

Таким чином, враховуючи, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, та те, що постановою Кабінету Міністрів України № 657 від 30.08.2017р. збільшено заробітну плату, суд вважає, що позивач має право на перерахунок раніше призначеної пенсії.

При цьому, судом враховується, що згідно з викладеного у рішеннях Конституційного Суду України від 06.07.1999 року №8-рп/99 та від 20.03.2002 року №5-рп/2002 розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців".

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII (пункт 5 Прикінцевих положень) визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до окремих Законів України, у томі числі за Законом України "Про прокуратуру".

15.07.2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII, згідно з пунктом 3 Прикінцевих положень якого попередній Закон України "Про прокуратуру" із змінами, частково втратив чинність, окрім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.

Статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2015 №1697-VII передбачене пенсійне забезпечення працівників прокуратури. Згідно з частиною 9 вказаної статті "Прокурорам, визнаним особами з інвалідністю I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років". Відповідно до частини другої цієї статті пенсія призначається в розмірі 60% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Крім того, відповідно до абзацу 6 ч.15 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року, №1697-VII (в редакції Законів України №911-VІІІ від 24.12.2015 року та №1774-VIII від 06.12.2016), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Положення про встановлення тимчасового обмеження на періоди з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року та з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року максимального розміру пенсії у розмірі 10740 грн. визначено Законом України від 24.12.2015 року № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та Законом України від 06.12.2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Однак, як слідує з п. 1 та 2 Прикінцевих положень Закону України №911-VІІІ від 24.12.2015 року, цей Закон набирає чинності з 1 січня 2016 року та дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року. Крім того, згідно з п. 1 Прикінцевих Положень Закону України від 06.12.2016 року №1774-VIII цей Закон набирає чинності з 1 січня 2017 року.

При вирішенні питання про застосування закону в часі (статті 50-1 Закону №1789-ХІІ) суд виходить з того, що згідно із статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до частин першої та третьої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також: у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також: бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий, від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми й забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії" зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61). Також у рішенні від 13 грудня 2001 року у справі "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі, в разі необхідності, регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

Відповідно до пункту 3.2 рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року, утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Крім того у абзаці 14 пункту 5 рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року у справі № 1-21/2005 також вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-pn/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004).

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки перерахунок пенсії позивачу пов`язаний з переглядом розміру вже призначеної йому пенсії, при визначенні граничного розміру не може поширюватися законодавство, яке прийняте після призначення вказаної пенсії, та яке стосується саме призначення пенсії, оскільки пенсію позивачу вже призначено.

Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26.09.2014 року дійшов висновку, що "за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого Протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Разом з тим, Європейський Суд вказав, що Кабінет Міністрів України мав визначити розмір надбавки до пенсії, однак, жодного рішення з цього приводу прийнято не було.

Тобто, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу, так як заявники мали "законне сподівання" на перерахунок пенсії".

Аналогічну правову позицію Європейського суду з прав людини також викладено й у справі "Будченко проти України", в якій Суд вказав, що Уряд України повинен запровадити правові механізми, необхідні для реалізації прав громадян на соціальні пільги, у тому числі на які мав право заявник.

Таким чином, не визначення Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку призначених пенсій, не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсій.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не спростував правомірності вимог позивача, а також тверджень останнього про протиправність його бездіяльності в питаннях, що стосуються обов`язку проведення перерахунку пенсії.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 245, 246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-УІІ.

Скасувати рішення №86 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 18.11.2019 р. про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити, виплачувати та перераховувати у встановленому порядку в повному обсязі без обмеження граничного розміру пенсію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , за вислугою років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-УІІ, з 14.11.2019р. з розрахунку 60 відсотків від розміру заробітної плати згідно з довідками, виданими прокуратурою Харківської області від 30.09.2019 № 18-268 без обмеження максимального розміру заробітної плати, а саме: про складові заробітної плати станом на 01.09.2019 (посадовий оклад 5730,00 грн., надбавка за класний чин 2000 грн., надбавка за вислугу років 2292 грн.,); про складові заробітної плати (надбавки, премії та інші виплати за період з 01.09.2017 по 31.08.2019) - 545615,82 грн., індексація грошових доходів 2826,80 грн., з проведенням коригування вищезазначених виплат з урахуванням коефіцієнтів підвищення окладів та коефіцієнтів підвищення окладів та класного чину, зазначених у довідках прокуратури Харківської області від 30.09.2019 № 18-268.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов.,м. Харків,61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн.40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зінченко А.В.