Справа № 540/1799/19
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 р.м. ОдесаСправа № 540/1799/19
Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

Танасогло Т.М.

За участю: секретаря - Іщенка В.О.

представника відповідача - Головки Н.В. (довіреність від 26.12.2019 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій, рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Херсонській області щодо не поновлення виплати пенсії та скасувати рішення про відмову у поновленні виплати пенсії; зобов`язати Управління поновити виплату пенсії за вислугу років з 07.10.2009 року відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є громадянином України, проживав в Автономній Республіці Крим, де йому призначена пенсія за вислугу років, яка виплачувалась Обласним військовим комісаріатом м. Сімферополь. В 1996 році позивач виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль, у зв`язку з чим виплату пенсії припинено. В лютому 2019 року представник позивача звернувся до органу пенсійного фонду із заявою про поновлення позивачу виплати пенсії. Проте, у задоволенні вказаних вимог відмовлено з підстав відсутності відомостей про місцезнаходження позивача. На думку позивача, такі дії з боку відповідача призвели до порушення його прав на належне пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим, просить задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, наголошуючи на порушенні судом норм матеріального та процесуального права, неповному з`ясуванні судом обставин справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини, та необґрунтовано не враховано ту обставину, що позивачу на території України вже була призначена пенсія, а тому під час вирішення питання про поновлення соціальних виплат не є оспорюваними обставини щодо належності позивача до громадянства України. Разом з цим, під звернення представника позивача за поновленням виплати пенсії органу пенсійного фонду наданий вичерпний перелік документів, які ініціювали відповідача вирішити по суті відповідну заяву. Отже, в іншому випадку, суб`єкт владних повноважень допустив протиправну бездіяльність, прийняв незаконне рішення про відмову у задоволенні вимог позивача, а тому у суду першої інстанції були всі підстави для задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу апелянт посилається на правильність висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, до ГУ ПФУ в Херсонській області направлено представником позивача заяву від 11.02.2019 року №4059 про поновлення виплати пенсії.

Вказана заява обґрунтована тим, що позивач перед виїздом за кордон мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , де йому по досягненні пенсійного віку була призначена пенсія.

17.11.1996 року позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль і перебуває там по сьогоднішній день.

З 1997 року і станом на сьогодні виплату пенсії було припинено.

На підтвердження викладеного позивач надає посвідчення на своє ім`я, яке видане 01.12.1996 року Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль в м. Хайфа, в якому зазначено, що Коротких Віталій, батько ОСОБА_2 , мати Ганна, народився в Росії, національність росіянин.

Крім того, наданий реєстраційний номер облікової картки платника податків та облікова картка члена КПРС.

Розглянувши подані матеріали, відповідач своїм листом від листом від 28.02.2019 року №2986/03-18 повідомив представника позивача про те, що Коротких В.Д. матиме право на поновлення виплати пенсії у разі його особистого звернення або через законного представника із відповідною заявою до органів Пенсійного фонду та за умови пред`явлення паспорта громадянина України.

Не погоджуючись із відмовою Управління у поновленні виплати пенсії, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів на належне пенсійне забезпечення.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що призначення, отримання та поновлення виплати раніше призначеної пенсії не може пов`язуватись з такою умовою як постійне проживання в Україні, оскільки держава, відповідно, зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Водночас, оскільки позивач не надав необхідний пакет документів для поновлення йому виплати пенсії, зокрема паспорт громадянина України або інший документ, що в розумінні Закону України "Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" підтвердив би громадянство України та пенсійне посвідчення або будь-який інший доказ, з якого можливо було б встановити, що така пенсія взагалі призначалась, у Пенсійного фонду були відсутні законні підстави для розгляду такої заяви або поновлення виплати пенсії.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв на підставі та в межах повноважень, а також у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, і, з урахуванням фактичних обставин справи, довів правомірність своїх дій з приводу розгляду заяви позивача про поновлення виплати пенсії.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову вважає правильними, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Водночас, згідно із ч. 2 ст. 49 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Колегія суддів враховує, що згідно із ст. 51 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним).

В своєму Рішенні №25-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Висновки Конституційний Суд України кореспондуються із висновками рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року.

Разом з цим, відповідно до вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1, орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 22 Порядку від 30.01.2007 року №3-1 визначено, що документом, який підтверджує призначення особі пенсії, є пенсійне посвідчення, що видається органом, що призначає пенсії, відповідно до Порядку обліку, зберігання, оформлення та видачі пенсійних посвідчень в Пенсійному фонді України та його органах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду від 25.03.2004 року №4-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 06.04.2004 року за №427/9026 (із змінами).

Таким чином, для поновлення виплати пенсії передбачено подання відповідною особою заяви за встановленою формою до УПФУ.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що призначення, отримання та поновлення виплати раніше призначеної пенсії не може пов`язуватись з такою умовою як постійне проживання в Україні, оскільки держава, відповідно, зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Разом з цим, судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до статті 5 Закону України "Про громадянство України" документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" № 5492-VI від 20.11.2012 р. документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України є: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; г) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України.

При цьому, підставою для не розгляду по суті поданих позивачем документів та не прийняття рішення щодо поновлення виплати пенсії слугувала та обставина, що останній не надав відповідачу оригінал документу, що підтверджує його належність до громадянства України, засвідчує особу, місце проживання та вік (паспорт).

Матеріалами справи підтверджується, що разом із заявою позивачем (через уповноваженого представника) подано лише посвідчення особи № НОМЕР_1 , видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль, з якого не вбачається, що позивач є громадянином України. При цьому, фактичне місце проживання позивача: АДРЕСА_2 .

Враховуючи те, що позивач не надав необхідний пакет документів для можливості органом пенсійного фонду вирішити по суті питання про поновлення виплати пенсії, зокрема паспорт громадянина України або інший документ, що в розумінні Закону України "Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" підтвердив би громадянство України та пенсійне посвідчення або будь-який інший доказ, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі та в межах повноважень, обґрунтовано, а також у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За таких обставин, підстави для задоволення позову із зобов`язанням суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії відсутні.

Оскільки судом першої інстанції повною мірою з`ясовані обставини справи, висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Коротких Віталія Дмитровича залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 09.01.2020 року.

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: Т.М. Танасогло