Справа № 160/6343/19
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2019 року Справа № 160/6343/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСліпець Н.Є.
при секретарі судового засіданняШелгуновій І.А.
представника позивача представника відповідача Павліченко Т.В. Прокоф`єва Є.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
09.07.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.08.2019 року о 15:30 год. (т. 1 а.с. 2).
Усною ухвалою суду, із занесенням до протоколу судового засідання, від 05.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті (т. 2 а.с. 70).
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив.
Представник відповідача в судовому засіданні обставини, викладені у відзиві на позов підтримав, проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі.
Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» зареєстроване 22.07.2004 року Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, є платником податку на додану вартість.
Перевіркою встановлені порушення п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 802 058,00 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість за квітень 2018 року - 204 276,40 грн., за травень 2018 року - 137 605,00 грн., за грудень 2016 року - 141 788,60 грн., за серпень 2016 року - 152 981,67 грн., за січень 2017 року - 159 881,60 грн., за квітень - червень 2016 року - 5 525,00 грн.
За результатом розгляду заперечень Головне управління ДФС у Дніпропетровській області акт документальної позапланової виїзної перевірки залишено без змін, а заперечення без задоволення.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Згідно ст. 1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Згідно з положенням пункту 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено: витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податків витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.
Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Порядок оподаткування податком на додану вартість визначений розділом V Податкового кодексу України.
Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
У відповідності до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Отже, зі змісту норм Податкового кодексу України вбачається, що необхідним первинним документом, який дає право платнику податків на формування податкового кредиту, є належним чином оформлена податкова накладна.
Позивач та його контрагенти на момент складання податкових накладних, зазначених в акті перевірки, були зареєстровані як платники податку на додану вартість.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі по тексту - Наказ № 88).
Відповідно до п. 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п. 2.1 Наказу № 88).
Згідно з п. 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Із зазначеного вбачається, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб`єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88.
Із змісту статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» також вбачається, що первинні документи обов`язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Так, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Під час розгляду справи судом встановлено, що у перевіряємому періоді ТОВ «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» мало взаємовідносини з ТОВ «Домініка Груп», ТОВ «Сіфанта Компані», ТОВ «Ікесінг», ТОВ «Трансімпекс Компані», ТОВ «Іторбуд», ТОВ «Спецремпідряд», ФОП ОСОБА_1 , ПП «Укрдизель».
Так, між ТОВ «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» (покупець) та ТОВ «Домініка Груп» (продавець) було укладено договір купівлі-продажу №0404/18 від 04.04.2018 року.
Відповідно до умов договору, продавець зобов`язується передати у власність покупця товари (запасні частини до транспортних засобів), а покупець зобов`язується прийняти і сплатити його на умовах даного договору.
Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній, виданій продавцем, яка після її підписання сторонами має юридичну силу специфікації.
Сторони домовились, що всі товари отримані покупцем від продавця, вважаються отриманими на виконання даного договору.
Згідно із п. 2.1 договору, доставка товару здійснюється транспортом покупця, або іншим способом обумовленим сторонами додатково у відповідним чином узгодженому замовленні покупця.
Остаточна загальна сума договору визначається як сума всіх видаткових накладних, підписаних з обох боків.
Оплата товару здійснюється покупцем на підставі вказаного договору і видаткових накладних до нього шляхом переказу безготівкових грошових коштів на поточний рахунок продавця протягом 60 календарних днів з моменту отримання товару.
На підтвердження виконання умов даного договору позивачем, у якості первинних бухгалтерських документів надано видаткові накладні № 767 від 16.04.2018 року, № 769 від 16.04 2018 року.
Транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними № Р767 від 16.04.2018 року, № Р769 від 16.04.2018 року.
Таким чином, факт реальних господарських операцій позивача з ТОВ «Домініка Груп» підтверджується відповідними первинними документами, копії яких містяться в матеріалах справи, та які відображають зміст та обсяг цих господарських операцій.
Також, між ТОВ «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» (покупець) та ТОВ «Сіфанта Компані» (продавець) було укладено договір купівлі-продажу №1004/18 від 10.04.2018 року.
Відповідно до умов договору, продавець зобов`язується передати у власність покупця товари (запасні частини до транспортних засобів), а покупець зобов`язується прийняти і сплатити його на умовах даного договору.
Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній, виданій продавцем, яка після її підписання сторонами має юридичну силу специфікації.
Сторони домовились, що всі товари отримані покупцем від продавця, вважаються отриманими на виконання даного договору.
Згідно із п. 2.1 договору, доставка товару здійснюється транспортом покупця, або іншим способом обумовленим сторонами додатково у відповідним чином узгодженому замовленні покупця.
Остаточна загальна сума договору визначається як сума всіх видаткових накладних, підписаних з обох боків.
Оплата товару здійснюється покупцем на підставі вказаного договору і видаткових накладних до нього шляхом переказу безготівкових грошових коштів на поточний рахунок продавця протягом 60 календарних днів з моменту отримання товару.
На підтвердження виконання умов даного договору позивачем, у якості первинних бухгалтерських документів надано видаткові накладні № 9 від 03.05.2018 року, № 10 від 03.05 2018 року.
Транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними № Р9 від 03.05.2018 року, № Р10 від 03.05.2018 року.
Таким чином, факт реальних господарських операцій позивача з ТОВ «Сіфанта Компані» підтверджується відповідними первинними документами, копії яких містяться в матеріалах справи, та які відображають зміст та обсяг цих господарських операцій.
26.12.2016 року між ТОВ «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» (покупець) та ТОВ «Ікесінг» (продавець) було укладено договір купівлі-продажу №2612/2016.
Відповідно до умов договору, продавець зобов`язується передати у власність покупця товари (запасні частини до транспортних засобів), а покупець зобов`язується прийняти і сплатити його на умовах даного договору.
Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній, виданій продавцем, яка після її підписання сторонами має юридичну силу специфікації.
Сторони домовились, що всі товари отримані покупцем від продавця, вважаються отриманими на виконання даного договору.
Згідно із п. 2.1 договору, доставка товару здійснюється транспортом покупця, або іншим способом обумовленим сторонами додатково у відповідним чином узгодженому замовленні покупця.
Остаточна загальна сума договору визначається як сума всіх видаткових накладних, підписаних з обох боків.
Оплата товару здійснюється покупцем на підставі вказаного договору і видаткових накладних до нього шляхом переказу безготівкових грошових коштів на поточний рахунок продавця протягом 60 календарних днів з моменту отримання товару.
На підтвердження виконання умов даного договору позивачем, у якості первинних бухгалтерських документів надана видаткова накладна № 95 від 26.12.2016 року.
Транспортування товару підтверджується товарно-транспортною накладною № Р95 від 26.12.2016 року.
Таким чином, факт реальних господарських операцій позивача з ТОВ «Ікесінг» підтверджується відповідними первинними документами, копії яких містяться в матеріалах справи, та які відображають зміст та обсяг цих господарських операцій.
18.05.2016 року між ТОВ «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» (покупець) та ТОВ «Трансімпекс Компані» (продавець) було укладено договір купівлі-продажу №1805/2016.
Відповідно до умов договору, продавець зобов`язується передати у власність покупця товари (запасні частини до транспортних засобів), а покупець зобов`язується прийняти і сплатити його на умовах даного договору.
Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній, виданій продавцем, яка після її підписання сторонами має юридичну силу специфікації.
Сторони домовились, що всі товари отримані покупцем від продавця, вважаються отриманими на виконання даного договору.
Згідно із п. 2.1 договору, доставка товару здійснюється транспортом покупця, або іншим способом обумовленим сторонами додатково у відповідним чином узгодженому замовленні покупця.
Остаточна загальна сума договору визначається як сума всіх видаткових накладних, підписаних з обох боків.
Оплата товару здійснюється покупцем на підставі вказаного договору і видаткових накладних до нього шляхом переказу безготівкових грошових коштів на поточний рахунок продавця протягом 60 календарних днів з моменту отримання товару.
На підтвердження виконання умов даного договору позивачем, у якості первинних бухгалтерських документів надана видаткова накладна № 103 від 29.08.2016 року.
Транспортування товару підтверджується товарно-транспортною накладною № Р103 від 29.08.2016 року.
Таким чином, факт реальних господарських операцій позивача з ТОВ «Трансімпекс Компані» підтверджується відповідними первинними документами, копії яких містяться в матеріалах справи, та які відображають зміст та обсяг цих господарських операцій.
02.12.2016 року між ТОВ «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» (покупець) та ТОВ «Іторбуд» (продавець) було укладено договір купівлі-продажу №0212/2016.
Відповідно до умов договору, продавець зобов`язується передати у власність покупця товари (запасні частини до транспортних засобів), а покупець зобов`язується прийняти і сплатити його на умовах даного договору.
Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній, виданій продавцем, яка після її підписання сторонами має юридичну силу специфікації.
Сторони домовились, що всі товари отримані покупцем від продавця, вважаються отриманими на виконання даного договору.
Згідно із п. 2.1 договору, доставка товару здійснюється транспортом покупця, або іншим способом обумовленим сторонами додатково у відповідним чином узгодженому замовленні покупця.
Остаточна загальна сума договору визначається як сума всіх видаткових накладних, підписаних з обох боків.
Оплата товару здійснюється покупцем на підставі вказаного договору і видаткових накладних до нього шляхом переказу безготівкових грошових коштів на поточний рахунок продавця протягом 60 календарних днів з моменту отримання товару.
На підтвердження виконання умов даного договору позивачем, у якості первинних бухгалтерських документів надані видаткові накладні № 17 та № 18 від 06.12.2016 року.
Транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними № Р17 та № Р18 від 06.12.2016 року.
Таким чином, факт реальних господарських операцій позивача з ТОВ «Іторбуд» підтверджується відповідними первинними документами, копії яких містяться в матеріалах справи, та які відображають зміст та обсяг цих господарських операцій.
16.01.2017 року між ТОВ «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» (покупець) та ТОВ «Спецремпідряд» (продавець) було укладено договір купівлі-продажу №1601/17.
Відповідно до умов договору, продавець зобов`язується передати у власність покупця товари (запасні частини до транспортних засобів), а покупець зобов`язується прийняти і сплатити його на умовах даного договору.
Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній, виданій продавцем, яка після її підписання сторонами має юридичну силу специфікації.
Сторони домовились, що всі товари отримані покупцем від продавця, вважаються отриманими на виконання даного договору.
Згідно із п. 2.1 договору, доставка товару здійснюється транспортом покупця, або іншим способом обумовленим сторонами додатково у відповідним чином узгодженому замовленні покупця.
Остаточна загальна сума договору визначається як сума всіх видаткових накладних, підписаних з обох боків.
Оплата товару здійснюється покупцем на підставі вказаного договору і видаткових накладних до нього шляхом переказу безготівкових грошових коштів на поточний рахунок продавця протягом 60 календарних днів з моменту отримання товару.
На підтвердження виконання умов даного договору позивачем, у якості первинних бухгалтерських документів надано видаткові накладні № 201 та № 207 від 30.01.2017 року, № 210 та №211 від 31.01 2017 року.
Транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними № Р201 та № Р207 від 30.01.2017 року, № Р210 та №Р211 від 31.01.2017 року.
Таким чином, факт реальних господарських операцій позивача з ТОВ «Спецремпідряд» підтверджується відповідними первинними документами, копії яких містяться в матеріалах справи, та які відображають зміст та обсяг цих господарських операцій.
Також, 25.11.2016 року між ТОВ «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» (покупець) та ПП «Укрдизель» (постачальник) було укладено договір поставки №1-25/11/2016.
Відповідно до умов договору, постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар відповідно до видаткових накладних, в яких визначаються номенклатура, кількість та вартість товару, а покупець прийняти та сплатити його на умовах, визначених у цьому договорі.
Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній, виданій продавцем, яка після її підписання сторонами має юридичну силу специфікації.
Згідно із п. 3.1 договору, загальна сума договору визначається, як сума всіх видаткових накладних, які будуть виписані між сторонами протягом дії договору.
Оплата товару здійснюється покупцем згідно рахунку-фактури за умови 100% передплати, шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок постачальника.
На підтвердження виконання умов даного договору позивачем, у якості первинних бухгалтерських документів надана видаткова накладна № 55 від 26.04 2016 року.
Таким чином, факт реальних господарських операцій позивача з ПП «Укрдизель» підтверджується відповідними первинними документами, копії яких містяться в матеріалах справи, та які відображають зміст та обсяг цих господарських операцій.
На підтвердження взаємовідносин з ФОП ОСОБА_1 у період з 01.04.2016 року по 30.06.2016 року, позивачем надані видаткові накладні «168 від 24.06.2016 року, №140 від 19.05.2016 року, №123 від 25.04.2016 року.
Таким чином, факт реальних господарських операцій позивача з ФОП ОСОБА_1 підтверджується відповідними первинними документами, копії яких містяться в матеріалах справи, та які відображають зміст та обсяг цих господарських операцій.
Разом з тим, податковим органом зроблено висновок про нереальність господарських операцій з даними контрагентами, оскільки за результатами аналізу ланцюгів постачання товарів та послуг не можливо дослідити походження товарів, у зв`язку з чим позивачем здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з одержання товарів та послуг при використанні відповідних товарів та послуг у господарській діяльності.
Проте такі висновки спростовуються встановленими в ході розгляду справи обставинами.
В матеріалах справи відсутні докази того, що під час перевірки контролюючий орган встановив обставини, які б свідчили про умисел позивача на укладення договорів з вказаними контрагентами (та їх умислу) без наміру створити наслідки, які передбачені договором.
Фінансово-господарські операції між позивачем та вказаними контрагентами відображено у податковій звітності позивача за відповідні податкові періоди, сплачені продавцю кошти віднесені позивачем до витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, зокрема, внаслідок чого сформовано від`ємний фінансовий результат до оподаткування податком на прибуток, суми податку на додану вартість віднесені до складу податкового кредиту відповідних податкових періодів.
Судом встановлено, що на момент здійснення договорів купівлі-продажу позивач та його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійними в судовому порядку не визнавались. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку - покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок та виконання послуг, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.
Зі змісту акту перевірки вбачається, що під час здійснення останньої, податковим органом таких обставин не встановлено.
Як вбачається з письмових документів, наявних в матеріалах справи, первинні бухгалтерські документи ТОВ «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» в повній мірі відповідають вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, тобто містять: назву документа (форми); дату та місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Суд також зазначає про необґрунтованість та хибність доводів відповідача про відсутність у позивача за окремими договорами товарно-транспортних накладних, виходячи з наступного.
Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.
Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку платників податку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.
Наявність чи відсутність товарно-транспортних накладних, наявність в них усіх обов`язкових реквізитів є лише дотриманням чи порушенням тільки правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов`язані з дотриманням вимог податкового законодавства. Відтак відсутність чи їх недоліки товарно-транспортних накладних не є беззаперечним доказом безтоварності операцій із контрагентами. Але, в кожному конкретному випадку слід дослідити господарську операцію у повному обсязі, перевірити, чи всі етапи підтверджено належними первинними документами.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду від 05.03.2019 року по справі № 814/1561/14.
Відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постановах від 30.01.2018 року у справі № 2а/1770/3360/12, від 19.06.2018 року у справі № 826/7704/16.
Окрім того, під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Така податкова інформація вказує тільки на можливе ухилення від сплати податків контрагентами.
Отже, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит (зменшення фінансового результату до оподаткування податком на прибуток), можуть бути застосовані саме до такого платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.
При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Суд вважає за необхідне зазначити, що відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами. В разі наявності у органу державної податкової служби інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.
Крім того, щодо отриманої податкової інформації слід зазначити, що позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у зв`язку з невиконанням своїх обов`язків його контрагентом, порушує право особи мирно володіти своїм майном, що міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20.03.1952 року (далі - Протокол 1 до Конвенції), яка є частиною національного законодавства згідно із ст. 9 Конституції України. Зокрема, стаття 1 Протоколу до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України» якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.
Платник податку на додану вартість (покупець товару) на час здійснення господарської операції з придбання товару не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування за можливу неправомірну діяльність будь-якого з контрагентів. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту у зв`язку з придбанням товарів та робіт у випадку, коли останній має необхідні документальні підтвердження розміру таких витрат і податкового кредиту, про що також зазначено в рішенні Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10.
Суд зазначає, що у позивача на час розгляду справи наявні первинні документи, які підписані усіма сторонами та уповноваженими особами, контрагент на час здійснення операцій перебував на обліку в податкових органах та не припинений, має усі необхідні реквізити відповідно до ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність підприємств». Факт підтвердження належними первинними бухгалтерськими документами фактичного виконання договорів, укладеними між позивачем та його контрагентами, вказує на фактичне підтвердження наявності у позивача підстав для віднесення суми сплаченого останнім ПДВ до податкового кредиту та витрат.
За таких обставин, відповідачем не надано належних доказів, що фінансово-господарські операції між ТОВ «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» та ТОВ «Домініка Груп», ТОВ «Сіфанта Компані», ТОВ «Ікесінг», ТОВ «Трансімпекс Компані», ТОВ «Іторбуд», ТОВ «Спецремпідряд», ФОП ОСОБА_1 , ПП «Укрдизель» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача щодо протиправності податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, а тому дані позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку про не правомірність прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді у період з 16.12.2019 року по 03.01.2020 року у відпустці, повний текст рішення суду складено 08.01.2020 року.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 18 046,32 грн (вісімнадцять тисяч сорок шість гривень тридцять дві копійки).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 08 січня 2020 року.

Суддя Н.Є. Сліпець