Справа № 804/1645/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 804/1645/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН"

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2018 р. (суддя Кадникова Г.В., м. Дніпро) у справі №804/1645/18

за позовом Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області

до Приватного акціонерного товариства "СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН"

про застосування заходів реагування, -

встановив:

У березні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

1) частково зупинити виробництво (виготовлення), реалізацію продукції, виконання надання послуг, під час якого здійснюється експлуатація джерел утворення забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та з порушенням умов і вимог до викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а саме: місця зберігання токсичних хімічних речовин; піч індукційна (1 од.), піч вертикального нагріва (1 од.), піч сушильна (2 од.), місце зарядки електрокарів, горн для нагріва труб (1 од.), наплавочна машина (2 од.) ПрАТ "СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН", юридична адреса: пр. Трубників, 56, м. Нікополь, Дніпропетровська область, 53201 () до повного усунення порушення, про що видати виконавчий лист та направити його на адресу Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області;

2) судові витрати Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області на сплату судового збору за подання адміністративного позову покласти на відповідача з зарахуванням коштів за наступними реквізитами: отримувач: Державна екологічна інспекція у Дніпропетровській області, , р/р 0939 в УДКСУ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, МФО банку 820172, про що видати виконавчий лист та направити його на адресу Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2018 р. позов задоволено. Рішення мотивовано обґрунтованістю вимог позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що, враховуючи п.п. 5 п. 4 Положення про Державну екологічну інспекцію України, у позивача відсутнє право звертатися до суду із позовними вимогами про часткове зупинення виробництва (виготовлення), реалізацію продукції, виконання робіт, надання послуг.

Пунктом 2 ст. 245 КАС України зазначено, які рішення може прийняти суд у разі задоволення позову. Ця норма не наділяє суд повноваженнями приймати рішення про часткове зупинення виробництва (виготовлення), реалізацію продукції, виконання робіт, надання послуг, під час якого здійснюється експлуатація джерел утворення викидів.

Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та Закон України "Про охорону навколишнього природного середовища" не надають суду повноважень зупиняти виробництво (виготовлення), реалізацію продукції, виконання робіт, надання послуг, під час якого здійснюється експлуатація джерел утворення викидів.

У матеріалах справи відсутні документи, необхідні для встановлення факту наявності заявлених позивачем порушень відповідно до вимог Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Вина відповідача не доведена матеріалами справи.

Відповідно до ст.3, п.7 ст.4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) здійснюється за принципом презумпції правомірності діяльності суб`єкта господарювання у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків суб`єкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду (контролю). У разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків суб`єкта господарювання або повноважень органу державного нагляду (контролю), така норма трактується в інтересах суб`єкта господарювання.

Мінприроди здійснює взяття на державний облік об`єктів, які справляють шкідливий вплив. Для взяття на облік здійснюється інвентаризація видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, видів і ступенів впливу на його стан фізичних та біологічних факторів (п.п. 4, 6 постанови КМУ від 13 грудня 2001 р. N1655 "Про затвердження Порядку ведення державного обліку в галузі охорони атмосферного повітря").

Проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на території відповідача здійснено та підтверджено: Звітом по інвентаризації викидів забруднюючих речовин на ПрАТ "СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН" (трубопресовий цех) від 2013р., виданим ТОВ "НТЦ "ЕКОТРЕЙД", (надалі Звіт ТПЦ); Звітом по інвентаризації викидів забруднюючих речовин ПрАТ "СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН" від 2016р., виданим ТОВ "НТЦ "ЕКОТРЕЙД", (далі - Звіт ТВЦ).

Інвентаризацію проведено компетентними спеціалізованими підприємствами відповідно до Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього середовища та ядерної безпеки України №7 від 10.02.1995р. (у редакції, що діяла на момент здійснення інвентаризації (далі - Інструкція №7). Департаментом екології та природних ресурсів Дніпропетровської ОДА у встановленому законом порядку зареєстровано вищевказані звіти.

Згідно з п.1.9 Інструкції №7 відповідальність за достовірність результатів, повноту і якість інвентаризації, а також за якість представленого звіту несе організація, яка виконувала дану роботу. Підприємство несе відповідальність за виконання в установлені терміни інвентаризації викидів, а також за своєчасне представлення необхідної інформації, щодо ведення техпроцесів (техрегламенти, режимні карти, сировини, що використовується і т.д.) та створення необхідних умов по проведенню вимірів.

Під час інвентаризації джерел викидів забруднюючих речовин в 2013 році розглядалося все обладнання відповідача.

Залучена до виконання вказаних робіт компетентна спеціалізована організація визначила, яке саме обладнання, враховуючи особливості технологічних процесів відповідача, здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря і потребує отримання дозволу.

Відповідач отримав дозволи на викиди на все обладнання, яке згідно вказаних звітів станом на дату інвентаризації потребувало даних дозволів.

На сьогоднішній день вказані звіти по інвентаризації викидів забруднюючих речовин не були оскаржені.

Компетентні організації провели інвентаризацію джерел викидів забруднюючих речовин у 2013 (ТПЦ) та 2016 (ТВЦ) роках. Планова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства, під час якої, нібито, виявлено "експлуатацію джерел утворення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу на викиди" завершена позивачем 27 грудня 2017 року.

Таким чином, все обладнання, яке на дату інвентаризації перебувало у володінні відповідача і було джерелом викидів забруднюючих речовин, зазначено у звітах про інвентаризацію та дозволах. Обладнання, яке не зазначено у вказаних звітах, але перебувало у володінні відповідача станом на дату інвентаризації, не є джерелом викидів забруднюючих речовин, що потребує отримання дозволу на викиди.

У період після проведення інвентаризації до дати завершення позивачем перевірки устаткування, вказане у позовній заяві, не вводилося відповідачем в експлуатацію.

Зазначає, що джерела утворення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, які нібито використовуються відповідачем без дозволу на викиди, позивачем належним чином не ідентифіковані ані в акті перевірки, ані у позовній заяві. Під час здійснення перевірки позивач мав можливість, однак не ідентифікував обладнання, що пов`язане з предметом спору.

Відповідачеві важко зрозуміти, якого саме обладнання стосуються позовні вимоги, стосовно якої саме одиниці обладнання необхідно надати детальні пояснення. Існує ймовірність, що позивач має на увазі обладнання, зазначене у дозволах у складі стану, вузла, агрегату або у системі обліку підприємства обладнання іменується по-іншому.

Зазначає, що у Довідці про наявність (відсутність) основних засобів відсутня інформація щодо зазначених у позові: місця зберігання токсичних хімічних речовин, піч сушильна (2 од.), місце зарядки електрокарів, горн для нагріва труб (1 од.), наплавочна машина (2 од.).

Піч індукційна (1 од) у період з 01.01.2013 р. по 27.12.2017р. перебувала на обліку підприємства за інвентарним номером 22562.

Введено в експлуатацію 30.06.2000 року. Наказом №358а від 20.07.2016р. - з 01.08.2016р. виведено із експлуатації та законсервовано. Актом про списання 294 ліквідовано 29.12.2017 р.

Щодо печі вертикального нагріву (1 од.) зазначає, що на обліку перебуває "Горизонтальна та вертикальна печі індукційного нагріву у комплекті", інвентарний номер 4743294. Введено в експлуатацію 31.12.2009 р.

За іншою інформацією у р.5 Звіту ТВЦ вказано як джерело викидів №46 "місце розливу кислот" (а.с. 122).

Дозвіл № -0077 від 24.07.2017 р. розповсюджується на джерело викидів №46 (стр. 20 дозволу, а.с. 103)

В описовій частині Звіту ТПЦ зазначено "індукційні електричні нагрівальні печі" (а.с. 157). За результатом інвентаризації дане устаткування не визнано джерелом викидів, що потребує дозволу.

Згідно Збірника показників емісії (питомих викидів) забруднюючих речовин в атмосферне повітря різними виробництвами (томі), виданого Українським науковим центром технічної екології, Донецьк, 2004, - у прокатному виробництві печі індукційні не є джерелом викидів, що потребує дозволу (а.с. 175-179).

З 01.08.2016 року по дату завершення перевірки устаткування було законсервоване. З 29.12.2017р. - ліквідоване, тому його неможливо зупинити (а.с. 172-173).

Не вважається джерелом викидів, що потребує отримання дозволу.

В описовій частині Звіту ТПЦ зазначено "сушильні печі для сушки шайб". За результатом інвентаризації дане устаткування не визнано джерелом викидів, що потребує дозволу.

Згідно Збірника показників емісії (питомих викидів) забруднюючих речовин в атмосферне повітря різними виробництвами (том 1), виданого Українським науковим центром технічної екології, Донецьк, 2004, - у прокатному виробництві печі сушильні не є джерелом викидів, що потребує дозволу.

У відповідача відсутня практика зарядки електрокарів. Згідно з договором № від 25.04.2016р., укладеним між відповідачем та ТОВ "Безпечні Технології утилізації", акумуляторні батареї знешкоджуються. Місце зарядки електрокарів відповідачеві не потрібне, тому відсутнє.

У р.5 Звіту ТВЦ вказано як джерело викидів №42 "отвір". Дозвіл № -0077 від 24.07.2017р. розповсюджується на джерело викидів №42 (п. 1.8 стр. 19 дозволу).

В описовій частині Звіту ТПЦ "Виготовлення склошайб виконується на установці Н2, 5Н-К фірми Roperverk". За принципом дії дане обладнання могло бути назване позивачем як "наплавочна машина". За результатом інвентаризації установка Н2, 5Н-К фірми Roperverk" не визнана джерелом викидів, що потребує дозволу.

Зазначає, що на підтвердження неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, оскаржуване рішення не містить оцінки наданих відповідачем пояснень, аргументів та доказів.

Не враховано судом те, що вимоги позивача, щодо часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг відповідачем є виключним та занадто суворим покаранням за нібито допущені відповідачем порушення. Позивачем не обґрунтовано, чому в даному випадку слід застосувати саме виключний (найсуворіший) захід реагування - зупинення виробництва відповідача.

Повне або часткове зупинення виробництва є крайнім заходом реагування органу нагляду, яке можливе лише у визначених законом випадках.

Крім того, матеріалами справи не доведено, які саме наслідки настануть у разі не застосування до відповідача заходу реагування у вигляді зупинення виробництва, не зазначено та не обґрунтовано в позові існування обставин, які становлять реальну загрозу життю і здоров`ю людей, а також позивачем не надано обґрунтувань наявності від діяльності відповідача загрози флорі, фауні, біорізноманіттю, ґрунту, повітрю, воді, клімату, ландшафту, природним територіям та об`єктам, історичним пам`яткам та іншим матеріальним об`єктам чи для сукупності цих факторів, що в цілому і є впливом на довкілля, яке повинно підлягати оцінці згідно Закону України "Про оцінку впливу на довкілля".

З оскаржуваного рішення не зрозуміло, які саме документи аналізував позивач перш ніж дійшов висновку про наявність обладнання, яке (одночасно) є джерелом викиду і працює без дозволу. З матеріалів справи не можливо перевірити зроблений позивачем аналіз документів, оскільки відсутній перелік проаналізованих документів, що доводили б заявлений позивачем факт. До матеріалів справи не додано копій таких документів і пояснень.

Натомість, згідно оскаржуваного рішення "в акті перевірки вказано, що на момент перевірки звіт з інвентаризації викидів забруднюючих речовин на розгляд не надано". Проте, у відповідача відсутній обов`язок надати позивачеві під час перевірки зазначений звіт.

Згідно з п.1.12. "Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві" звіт про інвентаризацію викидів забруднюючих речовин під час реєстрації подано у профільне міністерство позивача. Отже, позивач мав доступ до власного екземпляру звіту.

Працівники позивача не мають компетенції і повноважень візуально встановлювати факт про те, що конкретне виробниче обладнання є джерелом викидів. Фізична особа (перевіряючий) не може візуально встановлювати, що обладнання здійснює наднормові викиди. Для цього п.п. 2, п.п.3 п.4 Положення №275 "Про Державну екологічну інспекцію України" передбачено застосування інструментально-лабораторного контролю. У матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують проведення позивачем під час перевірки інструментально-лабораторних вимірювань, досліджень.

Матеріали справи не містять інформації про те, яка саме територія була візуально обстежена позивачем, перш ніж він дійшов висновку про наявність забруднюючого обладнання з одночасною відсутністю такого обладнання у дозволах. У відповідача два стаціонарних джерела викидів - цеха ТВЦ і ТПЦ, відстань між якими більше 2 км. На кожний цех у встановленому законом порядку отримано дозвіл на викиди.

В позові позивач стверджує, що "виявлені факти являються грубим порушенням природоохоронного законодавства, виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг, під час якого здійснюється експлуатація джерел утворення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу на викиди, забороняється законом і підлягає частковому зупиненню". Тобто зупиненню підлягає те, що здійснює викиди, однак відсутнє у дозволах.

Тобто, на думку позивача, відповідач здійснює виробництво "під час якого здійснюється експлуатація джерел утворення викидів ... без дозволу на викиди і тому таке виробництво підлягає частковому зупиненню". Тому у п.1 прохальної частини адміністративного позову позивач просить суд "частково зупинити виробництво..., під час якого здійснюється експлуатація джерел утворення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу на викиди...". Однак, суд першої інстанції у резолютивній частині оскаржуваного рішення не зазначає слова "без дозволу", що відповідно до позову є єдиним обґрунтуванням необхідності часткового зупинення виробництва.

У прохальній частині адміністративного позову позивач просить суд "частково зупинити виробництво..., під час якого здійснюється експлуатація джерел утворення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу на викиди... та з порушенням умов і вимог до викидів...". При цьому зі змісту адміністративного позову не зрозуміло про порушення яких саме умов йдеться та які вимоги до викидів відповідачем порушено.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд звернути увагу на недостатність наданих позивачем доказів, недоведеність даного факту. На спростування тверджень позивача до матеріалів справи долучено докази - додатки до відзиву на 140 аркушів (а.с. 83-207). На думку відповідача, надані докази доводять позицію відповідача і є цілком достатніми, такими що повністю спростовують твердження позивача.

Посилається на висновок технічних спеціалістів щодо пов`язаності обладнання, зазначеного у позовній заяві, із обладнанням, вказаним у п.3 відзиву. На думку відповідача, висновок технічних спеціалістів свідчить про те, що зазначене у позовній заяві обладнання є тим самим обладнанням, що вказане у п.3 відзиву.

Суд першої інстанції не встановив позивачеві строк подання відповіді на відзив (згідно з п.3 ст.163 КАС України), чим позбавив сторони всебічного, законного, об`єктивного розгляду справи.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову, закрити провадження.

Відповідач надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому зазначає, що за результатами аналізу наданих документів та візуального обстеження території підприємства було встановлено, що на підприємстві є в наявності обладнання, яке є джерелом утворення викидів та, яке працює без дозволу на викиди забруднюючих речовин, а саме: місця зберігання токсичних хімічних речовин; піч індукційна (1 од.); піч вертикального нагріву (1 од.), піч сушильна (2 од.), місце зарядки електрокарів, горн нагріву труб (1 од.), наплавочна машина (2 од.). Таким чином порушуються ст.ст. 10, 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря".

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Зберігання кислот та лугів регламентуються правилами і нормами техніки безпеки і промислової санітарії для проектування, будівництва і експлуатації виробництв.

Згідно даних "Карти даних небезпечного фактора. Кислота сірчана" сірчана кислота утворює аерозолі. Токсичність: продукт небезпечний при вдиханні аерозолю. Має канцерогенну дію у людини (виробничий вплив аерозолів та парів кислоти викликає у людини рак верхніх дихальних шляхів). Встановлено 2 клас небезпеки в атмосферному повітрі. Властива трансформація в навколишньому середовищі (продукт трансформації - оксиди сірки).

На підприємстві використовуються наплавочні машини (2 од.) та сушильні печі ( 2 од.). Підприємством здійснюється виготовлення мастильних дисків (склошайб).

В процесі діяльності утворюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від зазначених джерел утворення викидів відсутній.

На підприємстві використовуються піч індукційна (1 од.) та піч вертикальні нагріву ( 1 од.). Відповідно до збірників показників емісії (питомих викидів) забруднюючих речовин в атмосферне повітря різними виробництвами (том II) індукційна піч є джерелом утворення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітрі.

На підприємстві в наявності місце зарядки електрокарів. Під час експлуатації електрокарів здійснюється підзарядка акумуляторів. Відповідно до збірника показників емісії (питомих викидів) забруднюючих речовин в атмосферне повітря різними виробництва (том II) зарядка залізонікелевих (лугових) акумуляторів, зарядка свинцевих (кислотних) акумуляторних батарей є джерелом утворення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Відповідач надіслав до суду відповідь на відзив до апеляційної скарги в якому зазначає, що доводи позивача щодо використання джерел викидів без дозволу спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

1) місце зберігання токсичних хімічних речовин - дозвіл № -0077 від 24 07.2017р. (стор. 20, джерело викидів №46);

2) піч індукційна (1 од) - наказ №358а від 20.07.2016р , акт про списання 294;

3) піч вертикального нагріву (1 од.) - збірник показників емісії (том 1); проект 1457/3-1-4 ТП-ОВОС ПЗ, заключення №142 ; сертифікати ISO; реєстр екологічних аспектів;

4) піч сушильна (2 од.) - звіт про інвентаризацію, збірник показників емісії (том 1)

5) місце зарядки електрокарів - договір № від 25.04.2016р.;

6) горн для нагріву труб (1 од.) - звіт про інвентаризацію, дозвіл №-0077 від 24.07.2017р. (джерело викидів №42, п. 1.8 стр. №19 дозволу); таблиця 2.1 до звіту з інвентаризації щодо складу джерела №42;

7) наплавочна машина (2 од.) - висновок експертизи, звіт про інвентаризацію про склад джерела викидів №84, дозвіл №-0076 від 15.01.2014 року (джерело викидів №84); сертифікати ISO, реєстр екологічних аспектів відповідача.

Факт наявності викидів, що забруднюють атмосферне повітря, має підтверджуватися щодо кожної одиниці устаткування результатами інструментально-лабораторного контролю у порядку, передбаченому ст.ст. 13, 14, 15, 17 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". У матеріалах справи такі докази відсутні, що свідчить про порушення позивачем способу доведення, передбаченого законом для таких спорів.

Пунктом 2 ст. 245 КАС України не передбачено повноваження суду приймати рішення про часткове зупинення виробництва (виготовлення), реалізацію продукції, виконання робіт, надання послуг, під час якого здійснюється експлуатація джерел утворення викидів.

Якщо норма закону (іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону) допускає неоднозначне трактування прав і обов`язків суб`єкта господарювання або повноважень органу державного нагляду (контролю), то така норма трактується в інтересах суб`єкта господарювання (ч.7 ст.4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності").

Просить задовольнити вимоги апеляційної скарги.

19.12.2019 р. до суду надійшли письмові пояснення, в яких відповідач зазначає, що станом на теперішній час порушення, зазначені позивачем в адміністративному позові, усунуті у повному обсязі, а джерела викидів експлуатуються на підставі діючих дозволів, а саме: дозволу № -00076 від 24.10.2019 р. та дозволу № -0077 від 24.07.2017 р.

Також посилається на висновки Верховного Суду, зазначені у постанові від 28.05.2019 р. у справі № 820/4764/16.

На підтвердження наведених доводів відповідач долучив: копію дозволу № -0077 від 24.07.2017 р.; витяг зі Звіту по інвентаризації викидів забруднюючих речовин трубоволочильного цеху; копію технічної документації на установку для виготовлення мастильних дисків (склошайб) Н2.5Н-К в комплекті (наплавочна машина) фірми Roperverk; копію вантажної митної декларації на придбання установки для виготовлення мастильних дисків (склошайб) Н2.5Н-К в комплекті (наплавочної машини) фірми Roperverk; бухгалтерську довідку вих. № 06-1-1827 від 17.12.2019 р.; фото установки для виготовлення мастильних дисків (склошайб) Н2.5Н-К в комплекті (наплавочної машини) фірми Roperverk в кількості 8 шт.; витяг зі Звіту по інвентаризації викидів забруднюючих речовин трубопресового цеху; копію дозволу № -00076 від 24.10.2019 р.

У відповідь на письмові пояснення відповідача позивач 24.12.2019 р. надав до суду власні пояснення, в яких зазначає, що відповідно до акта № 70/10-7/17 на підприємстві в наявності джерела утворення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, які не обліковані в дозволі на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від 15.01.2014 р. № -00076, терміном дії до 15.01.2019 р., та не обліковані в дозволі на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від 24.07.2017 № -00077 терміном дії до 24.07.2024 р., в тому числі: горн для нагріву труб (1 од.) та наплавочні машини (2 од.). За результатом перевірки складено припис від 04.01.2018 р. № 4-51-10-3.

Зазначає, що під час перевірки виконання припису від 04.01.2018 р. № 4-51-10-3, проведеної в період з 16.05.2019 р. по 24.05.2019 р., інспекцією встановлено факт використання горну для нагріву труб (1 од.) та наплавочних машин (2 од.) без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що є порушенням Закону України "Про охорону атмосферного повітря" та невиконанням припису від 04.01.2018 р. № 4-51-10-3. Вказані факти зафіксовані в акті перевірки № 366/2-10/19. За результатом перевірки інспекцією складено припис від 31.05.2019 р. № 4-5678-2-3.

При цьому відповідач зауважень до акту перевірки, передбачених ч. 6 ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" не надав, вказаний припис прийняв до виконання, в судовому порядку не оскаржував та не заперечував, що горн для нагріву труб (1 од.) та наплавочні машини (2 од.) не обліковані у дозволах на викиди.

У судовому засіданні 24.12.2019 р. представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області в період 14.12.2017 р. по 27.12.2017 р. на підставі наказу про проведення планової перевірки №966-П від 09.10.2017 року, направлення на перевірку від 09.10.2017 р. №4-7201-10-3, повідомлення №4-7202-10-3 від 09.10.2017 р. проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Приватне акціонерне товариство "Сентравіс Продакшн Юкрейн".

За результатом проведення планового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, складено акт № 70/10-7/17.

Відповідач від підписання акта відмовився. Акт надіслано листом від 27.12.2017 р.

Відповідно до зазначеного акта перевіркою встановлено 21 порушення (а.с.15-19, т.1), зокрема:

- ст.ст. 10, 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", а саме: за результатами аналізу наданих документів та візуального обстеження території підприємства було встановлено, що на підприємстві є в наявності обладнання, які є джерелом утворення викиду та, які працюють без дозволу на викиди забруднюючих речовин (п. 3 опису виявлених порушень).

В акті також зазначено, що в наявності є дозволи на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ПАТ "СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН" від 15.01.2014 р. №2076 терміном дії до 15.01.2019 р., виданий листом Міністерства екології та природних ресурсів України від 17.01.2014 р. № 5/3-12/401-4 та дозвіл від 24.07.2017 р. №2077 терміном дії до 24.07.2024 р., виданий листом Міністерства екології та природних ресурсів України від 21.07.2017 р. № 5/4-7/6157.

За результатами аналізу наданих документів та візуального обстеження території підприємства було встановлено, що на підприємстві є в наявності обладнання, які є джерелом утворення викиду та які працюють без дозволу на викиди забруднюючих речовин, а саме: місця зберігання токсичних хімічних речовин; піч індукційна (1 од.), піч вертикального нагріва (1 од.), піч сушильна (2 од.), місце зарядки електрокарів, горн для нагріва труб (1 од.), наплавочна машина (2 од.). Таким чином, за висновком відповідача, порушуються вимоги 10, 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря".

У зв`язку із встановленими порушеннями, позивач, керуючись положеннями п. 5 ч. 1 ст. 19 КАС України, ч. 5 ст. 4, ч. 7 ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", звернувся до суду з позовом про зупинення роботи вказаних джерел викидів забруднюючих речовин.

Суд першої інстанції дійшов в висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки:

- підприємство має дозволи на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ПрАТ "Сентравіс Продакшн Юкрейн" від 15.01.2014 р. №-00076 терміном дії до 15.01.2019 р., виданий листом від 17.01.2014 р. №5/3-12/401-14 Міністерством екології та природних ресурсів України, та дозвіл від 24.07.2017 р. №-00077 терміном дії до 24.07.2024 р., виданий листом від 21.07.2017 року №5/4-7/6157-17 Міністерством екології та природних ресурсів України;

- в акті перевірки вказано, що на момент перевірки звіт з інвентаризації викидів забруднюючих речовин на розгляд не надано. За результатами аналізу матеріалів (Дозволів на викиди), наданих у ході перевірки, зафіксовано наднормативні викиди (перевищення нормативів ГДВ відповідно до Дозволу №-00077 на викиди забруднюючих речовин терміном дії з 10.01.2014 р. по 10.01.2019 р.) та наднормативні викиди (викиди без Дозволу) від облікованих джерел викиду забруднюючих речовин;

- матеріалами, наданими до відзиву, не спростовано встановлених позивачем порушень, вказаних в акті перевірки;

- відповідачем не доведено факту відсутності певних джерел викидів на території підприємства, а також те, що частина джерел не має викидів;

- на момент розгляду справи обставини, які стали підставою для звернення до суду з даним позовом, не перестали існувати та не усунуті.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову у зв`язку з наступним.

Відповідно до п.1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 року №275 (далі - Положення №275), Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно з пп. 5 п. 4 Положення №275 Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань: звертається до суду із позовом щодо обмеження чи зупинення діяльності підприємств і об`єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів впливу фізичних та біологічних факторів і лімітів скидів забруднюючих речовин.

Аналогічні положення передбачені пунктом 5 розділу 2 Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України 11.08.2017 № 312.

Частиною 6 ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

Згідно з ч.7 ст.7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.

У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Відповідно до ч.5 ст.4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду.

Відновлення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання після призупинення можливе з моменту отримання органом державного нагляду (контролю), який ініціював призупинення, повідомлення суб`єкта господарювання про усунення ним усіх встановлених судом порушень.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" виключно законами встановлюються вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності.

Статтею 12 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" передбачено, що господарська чи інші види діяльності, пов`язані з порушенням умов і вимог до викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря і рівнів впливу фізичних та біологічних факторів на його стан, передбачених дозволами, може бути обмежена, тимчасово заборонена (зупинена) або припинена відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Отже, доводи відповідача щодо відсутності у позивача повноважень звернутися з позовом, а у адміністративного суду - здійснювати розгляд та приймати рішення щодо часткового зупинення виробництва у цій категорії справ, є помилковими.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення позивача до суду стало використання відповідачем без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та з порушенням умов і вимог до викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря: місця зберігання токсичних хімічних речовин; піч індукційна (1 од.), піч вертикального нагріва (1 од.), піч сушильна (2 од.), місце зарядки електрокарів, горн для нагріва труб (1 од.), наплавочна машина (2 од.), - що є порушенням вимог ст.ст. 10, 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря". Вказане порушення зафіксовано позивачем в акті № 70/10-7/17.

Статтею 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" передбачено, що для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік забруднюючих речовин переглядається Кабінетом Міністрів України не менше одного разу на п`ять років за пропозицією центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

За поданням обласних, Київської, Севастопольської міських державних адміністрацій, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища і центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, органи місцевого самоврядування з урахуванням особливостей екологічної ситуації регіону, населеного пункту можуть додатково встановлювати перелік забруднюючих речовин, за якими здійснюється регулювання їх викидів на відповідній території.

Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Відповідно до пп. 1.14.5 Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 10.02.1995 р. № 7, стаціонарне джерело забруднення атмосфери - підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об`єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу.

Джерело викиду - об`єкт (підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо), з якого надходить в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміш таких речовин (ст. 1 Закону України "Про охорону атмосферного повітря").

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі "Бочаров проти України" від 17.06.2011 р.; п. 75 рішення у справі "Огороднік проти України" від 05.05.2015 р.; п. 52 рішення у справі "Єрохіна проти України" від 15.02.2013 р.).

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі (п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції проти задоволення позовних вимог позивача заперечував та в обґрунтування своїх заперечень надавав відповідні докази.

Отже, в цьому випадку на позивача, як суб`єкта владних повноважень, покладається обов`язок доведення належними та допустимими доказами того факту, що вказані ним у позові об`єкти є джерелами викидів та використовуються відповідачем у виробничому процесі без відповідного дозволу.

Крім того, на думку колегії суддів, вказані позивачем об`єкти мають бути індивідуально визначеними, тобто із зазначенням їх індивідуальних ознак, які б дозволяли встановити їх розташування у ланцюгу виробництва і відрізнити від інших об`єктів, на які позивач вже отримав дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря або інших об`єктів, розташованих на підприємстві. Не зазначення цих ознак відповідачем перешкоджає як встановленню належності цих об`єктів до джерел викидів, так і виконанню рішення суду у разі задоволення позову. Проте, судом першої інстанції цим обставинам оцінки не надано.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості ідентифікувати обладнання, зазначене позивачем, зокрема "місця зберігання токсичних хімічних речовин" та "місця зарядки електрокарів" є правильними.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини.

Так, щодо горну для нагріва труб судом апеляційної інстанції встановлено, що це обладнання включено до Дозволу №-0077 від 24.07.2017 р.

Крім того, під час перебування справи в провадженні суду відповідачем отримано Дозвіл №-00076 від 24.10.2019 р. (далі - Дозвіл) на наступні джерела викидів:

- піч індукційна (1 од.) - джерело № 184, сторінка 13 Дозволу, сторінка 37, п. 6 стор. 478 Звіту інвентаризації викидів забруднюючих речовин (далі - Звіт);

- піч вертикального нагріву (1 од.) - джерело № 184, сторінка 13 Дозволу, сторінка 37, п. 6 стор. 478 Звіту;

- піч сушильна (2 од.) - джерело № 185, сторінка 13 Дозволу, сторінка 37, п. 6 стор. 480 Звіту;

- наплавочна машина (2 од.) - джерело № 84, сторінка 13 Дозволу, сторінка 16 Звіту.

Таким джерелом викиду, як "місця зберігання токсичних хімічних речовин", є об`єкт: ванни з азотно-плавіковим розчином; ванна з сірчано-плавіковим розчином; ванни з азотно-кислим розчином, які ідентифіковані як джерело неорганізованого викиду під №186 (стор. 13 Дозволу, стор. 38, п. 6 стор. 482 Звіту), в яких в ході виробничого процесу приготовляються відповідні розчини із застосуванням хімічних речовин.

Це ж стосується і "місця зарядки електрокарів", яке не містить ознак та характеристик, притаманних джерелу викиду. Тому, неорганізованим джерелом викиду визнаний об`єкт "Пристрій зарядки акумуляторних батарей" під номером 183 (стор. 13 Дозволу, стор. 37, п. 6 стор. 467 Звіту).

Зазначені джерела викидів включені до Дозволу №-00076 від 24.10.2019 р.

Таким чином, на час розгляду справи судом апеляційної інстанції обставини щодо існуючих на підприємстві джерел викидів змінились, адже на них було отримано дозвіл, тому підстави для застосування заходів реагування відпали.

Така правова позиція узгоджується із судовою практикою Верховного Суду. Так, Верховний Суд у постанові від 28.05.2019 року у справі №820/4764/16 дійшов висновку, що "захід реагування у вигляді повного зупинення будівництва (робіт) є виключним заходом, обрання якого є можливим у разі, якщо виявлені порушення реально створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей. При обранні такого заходу реагування, позивачем як суб`єктом владних повноважень, і судом, відповідно, мають враховуватися принцип співмірності обраного заходу реагування тим порушенням, які виникли та тим, які залишилися не усунутими на час розгляду справи, а також дотримання справедливого балансу між інтересами відповідача і публічними інтересами.

Під час прийняття судового рішення мають бути враховані не лише обставини і підстави, які спонукали позивача як суб`єкта владних повноважень звернутися до суду з позовом про застосування заходів реагування, але і ті, які існують на час ухвалення судового рішення. В протилежному випадку застосування заходів реагування, як виключного заходу, в судовому порядку поширюватиметься на всіх суб`єктів господарювання, відносно яких проведено перевірку і встановлено порушення, які за оцінкою спеціально уповноваженого органу, створюють реальну загрозу життю та/або здоров`ю людей. Втім, за своїм змістом і суттю застосування такого заходу, він застосовується до усунення виявлених порушень та існування реальної загрози життю та/або здоров`ю людей (частина п`ята статті 4 Закону № 877-V), у зв`язку з чим його застосування після усунення виявлених порушень втрачає той сенс, який законодавством покладений як основа і правова підстава його застосування.

Між тим, Державною екологічною інспекцією у Харківській області не надано доказів на підтвердження того, що діяльність Фермерського господарства створює загрозу життю та здоров`ю людей".

У зв`язку з наведеним, Верховний Суд у постанові від 28.05.2019 року у справі №820/4764/16 погодився "з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для вжиття заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) до Фермерського господарства "Вільховатка" у вигляді повного зупинення роботи належних відповідачу об`єктів".

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач також не навів жодних доводів та не надав відповідних доказів, що свідчать про те, що діяльність відповідача створює загрозу життю та здоров`ю людей, зокрема відповідачем не здійснювалось будь-яких вимірювань викидів із вказаних джерел.

Також під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач тривалий час не мав можливості отримати дозвіл на використання зазначених об`єктів не з його вини.

Отже, позивач не виконав свій обов`язок щодо доведення правомірності своїх позовних вимог.

Також заслуговують на увагу доводи скаржника щодо резолютивної частини рішення суду, в якій не зазначено, що підставою для застосування заходів реагування є експлуатація джерел викидів без дозволу, адже саме це було єдиною підставою позову.

Колегія суддів також приймає до уваги, що листом від 19.11.2019 року №01-3-1709 (а.с. 23 т. 3) відповідач повідомив позивача про усунення порушень.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" відновлення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання після призупинення можливе з моменту отримання органом державного нагляду (контролю), який ініціював призупинення, повідомлення суб`єкта господарювання про усунення ним усіх встановлених судом порушень.

Втім, позивач не вчинив дій, направлених на з`ясування зазначених обставин, перевірку щодо усунення порушень не провів.

Крім того, ухвалою від 08.05.2018 року судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Проте, на думку колегії суддів, таке процесуальне рішення не є обґрунтованим, адже могло привести до зупинення діяльності підприємства, на якому працює понад дві тисячі працівників, тобто значення справи для відповідача є дуже великим. Крім того, справа є достатньо складною, що вимагало з`ясування певних обставин, зокрема ідентифікації джерел викидів, чого суд першої інстанції не зробив. Розгляд справи в порядку спрощеного провадження призвів до того, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи. В мотивувальній частині рішення суд першої інстанції посилається на встановлення понаднормових викидів забруднюючих речовин, хоча підставою для позову було заявлено лише відсутність дозволів.

Отже, таке рішення не може вважатися обґрунтованим.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини, що мали значення для справи, ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволені позову.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН" задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2018 р. у справі № 804/1645/18 скасувати.

В позові відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 08.01.2020 р.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя В.Є. Чередниченко

Суддя С.М. Іванов