Справа № 160/8086/19
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 січня 2020 року Справа № 160/8086/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції про визнання дій та бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним повернення документів Державною службою України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, поданих позивачем на розгляд Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» Державної служби у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції та зобов`язати Державну службу України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції подати документи на розгляд Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Державної служби у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, після повторного їх подання;
- зобов`язати Міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Державної служби у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції розглянути документи позивача після повторного подання та прийняти обґрунтоване законне рішення передбачене Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 та Положення про міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
- зобов`язати Міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Міністерстві у справах ветеранів України видати ОСОБА_1 посвідчення учасниками бойових дій встановленого законодавством зразка.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач, як пошуковець та член Всеукраїнської громадської організації "Союз "Народна Пам`ять", який був залучений до проведення антитерористичної операції, за наявності усіх передбачених законодавством підстав звернувся до відповідача з заявою та пакетом документів з метою вирішення питання про надання йому статусу учасника бойових дій. Проте, Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції протиправно відмовила у наданні статусу учасника бойових дій, зазначивши формальні підстави та самовільно присвоївши собі владні повноваження, які за законом належать виключно Міжвідомчій комісії.
31.10.2019 року ухвалою суду було відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
26.11.2019 року на адресу суду надійшов письмовий відзив Міністерства у справах ветеранів, тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України, який є правонаступником Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, згідно якого повідомлено суд про незгоду з вимогами позову, оскільки подані позивачем документи не містили жодних доказів, що позивач належить до категорії працівників підприємства, установи або організацій, в якості якого вона була залучена до проведення антитерористичної операції. Розгляд вищезазначених документів позивача (у разі їх винесення Службою на засідання міжвідомчої комісії) чи інших документів, розгляд яких не належить до компетенції міжвідомчої комісії (заяв про надання земельних ділянок, автомобілей, «соціальної допомоги» тощо) призвів би до того, що міжвідомча комісії не мала б правових підстав для відмови у задоволенні таких заяв, оскільки такої причини як «відсутність правових підстав для розгляду» ні Порядком №413 ні Положенням № 867 не передбачено. Натомість законодавець кореспондував право міжвідомчої комісії на розгляд певних документів із обов`язком Служби виносити на її засідання виключно ті документи, по яким міжвідомча комісія має право прийняти рішення по суті. Оскільки міжвідомча комісія не може прийняти рішення по суті (надати чи відмовити) щодо особи, яка не зазначена у пункті 19 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та абзаці третьому пункті 2 Порядку №413, Служба керуючись абзацом другим пункту 2 розділу VII Положення № 867 повернула документи ОСОБА_1 з відповідними роз`ясненнями. Отже, правова позиція, викладена у відзиві ґрунтується на тому, що Служба діяла обґрунтовано на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, а вимога позивача про протиправність дій Служби є недоведеною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Крім того, вказано, що Міжвідомча комісія не наділена повноваженнями видавати посвідчення учасника бойових дій, у зв`язку з чим вимога позивача про надання йому міжвідомчою комісією Міністерства у справах ветеранів України посвідчення учасника бойових дій є протиправною.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась із заявою до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції від 18.04.2019 р., в якій остання просила розглянути документи на Міжвідомчій комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - міжвідомча комісія), та надати їй статус учасника бойових дій як представнику громадської організації "Союз "Народна Пам`ять", який залучався до проведення антитерористичної операції.
Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції листом від 26.04.2019 р. № 1732/02/05.1-19 повернула ОСОБА_1 подані нею документи, обґрунтовуючи тим, що відсутнє підтвердження трудових відносин із Всеукраїнською громадською організацією "Союз "Народна Пам`ять».
При цьому повідомлено, що надання статусу учасника бойових дій у зв`язку з безпосередньою участю в антитерористичній операції іншій категорії осіб, окрім визначених пунктами 19 та 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту", чинним законодавством не передбачено.
Не погоджуючись з такими висновками Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правовий статус ветеранів війни та учасників бойових дій визначено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 № 3551-ХІІ (надалі - Закон № 3551-XII).
Перелік осіб, які визнаються учасниками бойових дій, визначений статтею 6 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону України від 22.10.1993 №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (тут і далі у редакції, чинній у період перебування позивача в зоні проведення АТО) учасниками бойових дій, окрім інших, визнаються працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.
Абзацом другим згаданого пункту передбачено, що порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України.
Механізм надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб визначено Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 (далі - Порядок №413, у редакції, чинній у період перебування позивача в зоні проведення АТО).
Абзацом третім пункту 2 цього Порядку передбачено, що статус учасника бойових дій надається працівникам підприємств, установ та організацій, які залучалися і брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення.
Абзацом третім пункту 5 Порядку № 413 визначено, що рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, - стосовно осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання, а також осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку.
Відповідно до пунктів 7 та 8 Порядку №413 для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, керівники підприємств, установ, організацій в місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення зобов`язані подати на розгляд міжвідомчої комісії довідки за формою згідно з додатком 2 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.
Міжвідомча комісія розглядає документи і в разі потреби заслуховує пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків, представників державних органів та приймає в місячний строк з дня надходження документів рішення щодо надання статусу учасника бойових дій, про що інформує керівників підприємств, установ, організацій та органи соціального захисту населення за місцем реєстрації особи.
У разі неподання керівником підприємства, установи, організації до міжвідомчої комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до міжвідомчої комісії.
Згідно з підпунктом 9 пункту 4 Положення про Державну службу України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №416, Служба відповідно до покладених на неї завдань організовує та координує роботу з надання статусу учасника бойових дій, зокрема проводить засідання міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Пунктом 2 розділу VII Положення № 867 передбачено, що організацію проведення засідань Міжвідомчої комісії здійснює Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції.
У разі надходження документів, розгляд яких не належить до повноважень Міжвідомчої комісії, визначених розділом II цього Положення, Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції протягом п`яти робочих днів з дати їх отримання повертає документи заявнику з відповідними роз`ясненнями або надсилає їх за належністю.
Таким чином, питання про наявність підстав для надання статусу учасника бойових дій належить до виключної компетенції Міжвідомчої комісії, яка на час виникнення спірних відносин утворювалась Державною службою України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції. Міністерство у справах ветеранів, тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України згідно розпорядження КМУ від 14.98.2019 р. №609-з почало здійснювати функції, зокрема ті, що належали Службі, яка ліквідовується, про шо свідчать чинні редакції нормативно-правових актів.
Відповідь на звернення позивача, яким повернуто його документи, надана Державною службою України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, підписана головою комісії з ліквідації.
Як встановлено судом, згідно положень Порядку № 413 до повноважень Міжвідомчої комісії належить розгляд питань про надання статусу учасника бойових дій працівникам підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення.
З урахуванням викладеного очевидним є те, що розгляд заяви позивача про надання статусу учасника бойових дій належить до виключних повноважень Міжвідомчої комісії.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що посилання відповідача на приписи пункту 2 розділу VII Положення №867 при поверненні документів позивача, є такими, що спростовані матеріалами справи та нормами закону, які наведені вище.
В свою чергу Міжвідомча комісія як колегіальний орган, створений для розгляду певних питань, не зазнав реорганізації, та враховуючи стан юридичної особи - відповідача, суд вважає Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, у даних правовідносинах, має виступати належним відповідачем.
Окремо суд зазначає, що надані позивачем докази його факту його безпосередньої участі в АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності не підлягають оцінці по суті під час розгляду адміністративної справи, тоді як це має бути предметом розгляду по суті Міжвідомчою комісією, яка має перевірити вказані обставини згідно вищевикладених висновків суду.
При цьому суд зазначає про таке.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
На переконання суду, вирішення питання щодо віднесення особи до категорії осіб, які мають право на отримання статусу учасника бойових дій, є виключною компетенцією Міжвідомчої комісії, а не відповідача.
Жодним нормативним актом не встановлено право Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичних операцій ані її правонаступнику підміняти собою Міжвідомчу комісію та надавати оцінку документам, які подані.
Суд вказує, що за приписами ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України». суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.
Враховуючи те, що позивачу було протиправно повернуті його документи, що було встановлено судом, для належного та ефективного відновлення порушених прав особи, суд вважає за належне зобов`язати Державну службу України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції провести засідання міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щодо розгляду питання ОСОБА_1 .
Разом з тим слід зазначити, що оскільки документи позивача були йому повернуті відповідачем, що підтверджується матеріалами справи, а отже не були розглянуті по суті, позовні вимоги в частині зобов`язання Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Міністерстві у справах ветеранів України видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка є передчасними та задоволенню не підлягають.
Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.
При цьому, суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції про визнання дій та бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним повернення документів Державною службою України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції поданих позивачем на розгляд Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» Державної служби у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції та зобов`язати Державну службу України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції подати документи на розгляд Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Державної служби у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, після повторного їх подання.
Зобов`язати Державну службу України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції передати документи на розгляд до Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо розгляду питання ОСОБА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства у справах ветеранів, тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 768,40 грн.
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя В.В. Горбалінський