Справа № 638/9130/19
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 р.Справа № 638/9130/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Калиновського В.А. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.11.2019, головуючий суддя І інстанції: Цвірюк Д.В. (повний текст складено 29.11.19) по справі № 638/9130/19

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Бондаренка Валерія Олександровича

про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами про скасування постанови, винесеної інспектором 1 батальйону 3 роти УПП у Полтавській області ДПП капралом поліції Бондаренком Валерієм Олександровичем, про накладення адміністративного стягнення за ч.1 статті 122 КУпАП у розмірі 255,00 гривень.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.11.2019 відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційної скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції невірно надано оцінки фотокартки лазерного вимірювача швидкості TruCam ТС00800, оскільки на вказаній фотокартці неможливо встановити який саме автомобіль зображено та який саме номер у автомобіля. Також зазначає, що вимірювання швидкості руху автомобіля Позивача, що було проведено відповідачем з використанням лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів LТІ20/20 ТruСam серійний номер №ТС003091, вчинено безпідставно та отримані технічні дані щодо швидкості покладені в основу обставин правопорушення необґрунтовано, у зв`язку з чим постанова серії ЕАВ №1188442 від 30.05.2019 про накладення є неправомірною. Вказує, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами якого було складено постанову серії ЕАВ №1188442 від 30.05.2019, відповідачем не було роз`яснено права та обов`язки особи, стосовно якої складається постанова, що підтверджується відео знятим з нагрудного відео реєстратора Відповідача, чим було порушено права Позивача гарантовані Конституцією України.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи.

За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В ході судового розгляду встановлено, що 30.05.2019 о 11 годині 13 хвилин у с. Циганське Полтавського району Полтавської області по автодорозі Е-40, позивач, керуючи автомобілемLand Cruiser 150, державний номер НОМЕР_2 рухався зі швидкістю 86 км/год., що перевищує обмеження швидкості руху в населеному пункті на 36 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України.

Інспектором 1 батальйону 3 роти УПП у Полтавській області ДПП капралом поліції Бондаренком Валерієм Олександровичем було складено постанову серії ЕАВ №1188442 від 30.05.2019 щодо адміністративної відповідальності позивача ОСОБА_1 та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 225,00 грн.

Не погодившись з такою постановою, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв у межах та у спосіб, передбачені чинним законодавством України, а постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1188442 від 30.05.2019 відповідає вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положеннями ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до пп."б" п.12.9 ПДР України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до відсутності доказів факту скоєння правопорушення, оскільки з фотознімків, доданих до суду першої інстанції, неможливо встановити який саме автомобіль рухався зі швидкістю 86 км/год. Позивач вказує, що долучені до справи фотоматеріали не можна вважати доказом, оскільки із вказаних фото не вбачається, що прилад TruCam LTІ 20/20 №ТС003091 здійснив вимірювання швидкості саме автомобіля Toyota Land Cruiser 150, державний номер НОМЕР_2 за кермом якого перебував ОСОБА_1 .

Досліджуючи надані відповідачем фотоматеріали на підтвердження скоєного позивачем правопорушення, колегія суддів констатує те, що вони є нечіткими, що унеможливлює визначити реєстраційний марку, модель, номер автомобіля.

Враховуючи наведене, у суду першої інстанції були відсутні підстави для висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі № 524/253/17.

Посилання суду на відеоматеріали з нагрудної відеокамери поліцейського не можуть обгрунтовувати сам факт скоєння правопорушення. Крім того, як вбачається з такого запису, розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було розпочато о 10 год. 58 хв. В той же час, з роздруківки фотознімка здійсненого приладом TruCam LTI20/20 встановлено, що невизначений автомобіль рухався зі швидкістю 86 км/год. о 11 год.04 хв. (а.с.27), тобто фіксація транспортного засобу відбулась вже після розгляду справи, що також унеможливлює вважати надані фотознімки відповідачем до суду першої інстанції належними доказами.

Будь - яких інших доказів на яких зафіксовано факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом Toyota Land Cruiser 150, державний номер НОМЕР_2 о 11 год. 04 хв. 30.05.2019 в населеному пункті, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції надано не було.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Колегія суддів звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Проте, всупереч вищенаведеним правовим нормам чинного законодавства, відповідачем не було дотримано вимог ст.283 КУпАП, а також не надано належних та беззаперечних доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги позивача відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки вони стосуються компетенції органів при складанні протоколу. Проте, згідно норм ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Колегія суддів приходить до висновку, що постанова серії ЕАВ № 1188442 від 30.05.2019 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України підлягає скасуванню, оскільки відповідач, всупереч покладеного ст. 77 КАС України обов`язку, не довів факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого п.п.12.9 "б" ПДР.

Суд першої інстанції надав невірну правову оцінку фактичним обставинам справи, в зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.11.2019 у справі 638/9130/19 скасувати, з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 3 роти УПП у Полтавській області ДПП капрала поліції Бондаренка Валерія Олександровича про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1188442 від 30.05.2019, винесену інспектором 1 батальйону 3 роти УПП у Полтавській області ДПП капралом поліції Бондаренком Валерієм Олександровичем про накладення адміністративного стягнення за ч.1 статті 122 КУпАП у розмірі 255 гривень.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський А.П. Бенедик
Повний текст постанови складено 08.01.2020.