Справа № 160/7788/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року Справа № 160/7788/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
11.08.2019р. (згідно експрес-накладної) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії позивача за вислугу років під час її перерахунку з 01.01.2018р. з 80% від відповідних сум грошового забезпечення на 70% від відповідних сум грошового забезпечення;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачеві пенсії з 01.01.2018р. з урахуванням розміру пенсії за вислугу років 80% грошового забезпечення, врахованого для обчислення пенсії.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 10.02.2000р. йому було призначено пенсію за вислугу років згідно Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі Закон №2262), яку він отримував у розмірі 80% грошового забезпечення. З 01.01.2018р. відповідачем на підставі постанов Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017р. та №103 від 21.02.2018р. було проведено перерахунок пенсії позивача у розмірі 70% сум грошового забезпечення. 01.08.2019р. позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про проведення перерахунку та виплати пенсії з 01.01.2018р. з урахуванням встановленого при звільненні розмірі пенсії 80% від сум грошового забезпечення, проте, електронним листом Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача, зокрема, про те, що перерахунок пенсії йому було проведено за чинною на дату здійснення перерахунку редакцією Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, а саме: за умовами ст. 13, яким максимальний розмір призначених пенсій за вислугу років обмежується 70 % відповідних сум грошового забезпечення незалежно від звільнення особи зі служби. Позивач вважає такі дії відповідача щодо застосування обмеження максимальним розміром 70% грошового забезпечення неправомірними та такими, що порушують ст.ст.22, 58 Конституції України, оскільки при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на рішення Конституційного Суду України №8-рп/99 від 06.07.1999р., №5-рп/2002 від 20.03.2002р. та постанову Верховного Суду від 04.02.2019р. у зразковій справі №240/5401/18.

Ухвалою суду від 04.11.2019р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України та виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.2).

18.11.2019р., на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просив відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що згідно до положень ч.2 ст.13 Закону №2262 максимальний розмір пенсії не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення чинного на момент проведення перерахунку пенсії. При цьому, відповідач зазначає, що право на перерахунок пенсії не є конституційним правом, а твердження позивача щодо звуження існуючих пенсійних прав є безпідставними, оскільки призначений та отримуваний розмір пенсії позивача не було скасовано чи зменшено. Окрім того, відповідач зазначає про неможливість застосування у даній справі рішення Верховного Суду від 04.02.2019р. у справі №240/5401/18 прийняте за результатами розгляду зразкової справи з аналогічного питання до 16.10.2019р., тобто до набрання ним законної сили. В обґрунтування своєї правової позиції посилається на рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011р. №20-рп/2011 та від 25.01.2012 №3рп/2012 (а.с.22-23).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із перебуванням судді Конєвої С.О. з 16.12.2019р. по 31.12.2019р. та з 02.01.2020р. по 11.01.2020р. включно у щорічній відпустці, дана справа вирішується 13.01.2020р.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

З 11.02.2000р. ОСОБА_1 була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб у розмірі 65% грошового забезпечення (за 25 років вислуги років), що підтверджується копіями пенсійного посвідчення та розрахунку пенсії за вислугу років від серпня 2000 року (а.с.7,24).

28.08.2017р. ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про проведення перерахунку його пенсії за вислугу років на підставі подання Дніпропетровського обласного військового комісаріату про призначення пенсії від 16.01.2018р. №ФД-99887, виходячи із вислуги років - 30 років, що підтверджується змістом копій відповідних заяви та подання, наявними к справі (а.с.28-29).

На підставі вищенаведеної заяви та подання, пенсія позивачеві була перерахована з 01.06.2017р. виходячи з 70% грошового забезпечення, що підтверджується копіями протоколу та перерахунку пенсії за пенсійною справою №ФД-99887 від 01.06.2017р. (а.с.30,31).

Також і згідно перерахунку пенсії по пенсійній справі №ФД99887 від 01.06.2018р. та протоколу за пенсійною справою №ФД-99887 від 22.07.2019р., пенсія позивачеві перерахована з 01.01.2018р., виходячи з 70% грошового забезпечення, що підтверджується копіями відповідних перерахунку та протоколу (а.с.8,32).

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 01.08.2019р. про проведення перерахунку та виплати пенсії з 01.01.2018р. з урахуванням встановленого при звільненні розмірі пенсії 80% від сум грошового забезпечення, що підтверджується змістом відповідної заяви (а.с.9).

Електронним листом Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачеві, зокрема, було повідомлено, що на виконання вимог постанов Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017р. та №103 від 21.02.2018р. йому було проведено перерахунок пенсії за редакцією Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб чинною на 01.01.2018р., а саме: за умовами ст.13, якими максимальний розмір призначених пенсій за вислугу років обмежується 70% відповідних сум грошового забезпечення незалежно від дати звільнення особи зі служби, що підтверджується копією вказаного листа, наявною в матеріалах справи (а.с.10).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з діями відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії позивача за вислугу років під час її перерахунку з 01.01.2018р. з 80% від відповідних сум грошового забезпечення на 70% від відповідних сум грошового забезпечення у зв`язку з чим просить відновити його права шляхом визнання таких дій відповідача протиправними та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачеві пенсії з 01.01.2018р. з урахуванням розміру пенсії за вислугу років 80% грошового забезпечення, врахованого для обчислення пенсії.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову позивача, виходячи з наступного.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі - Закон №2262).

Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до ст. 13 Закону №2262 (у редакції, чинній на момент призначення позивачеві пенсії) було визначено, що пенсії за вислугу років призначаються у таких розмірах, а саме: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

При цьому, згідно ст.13 Закону №2262 (в редакції чинній до 01.10.2011р.) визначено, що загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно з ч.4 ст.63 Закону №2262 (у редакції, чинній станом на 01.01.2018р.) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

При цьому, ч.2 ст.13 Закону №2262 в редакції Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27.03.2014 № 1166-VII, що набрали чинності з 01.05.2014р., визначено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

За приписами ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Аналізуючи вищевказані норми законодавства, можна дійти висновку, що лише з 01.05.2014р. при реалізації права громадян на призначення пенсії за наведеним Законом №2262, розмір пенсії не повинен перевищувати 70 відсотків сум грошового забезпечення та наведеними нормами не врегульовується питання проведення перерахунку уже призначених до 01.05.2014р. пенсій, при цьому, перерахунок уже призначених пенсій врегульований ч.4 ст.63 Закону №2262.

Таким чином, призначення пенсії вперше та перерахунок уже призначеної пенсії є різними за змістом та механізмом їх проведення, а прийняті нормативно-правові акти та Закони не мають зворотної дії в часі за нормами Конституції України.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, пенсія позивачеві була призначена з 11.02.2000р. за вислугу років 25 років виходячи із 65% грошового забезпечення, що підтверджується копіями розрахунку №ФД-99887 від серпня 2000 року та перерахунку до справи №ФД99887 від березня 2008 року (а.с.24-25).

З 01.06.2017р. пенсія позивачеві була перерахована згідно його заяви від 28.08.2017р. та подання Дніпропетровського обласного військового комісаріату про призначення пенсії від 16.01.2018р. №ФД-99887 у зв`язку зі збільшенням вислуги роки позивача до 30 років виходячи з 70% грошового забезпечення (а.с.28-31).

Окрім того, на підставі постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018р. та ст.63 Закону №2262 пенсійним органом було проведено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018р. у розмірі 70% грошового забезпечення, що підтверджується копією перерахунку пенсії по пенсійній справі №ФД99887 від 01.06.2018р. (а.с.32).

Таким чином, проаналізувавши вищенаведені норми законодавства та встановлені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що провівши перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018р. у розмірі 70% сум грошового забезпечення, відповідачем не було зменшено загальний розмір відсоткового значення грошового забезпечення, з якого була розрахована пенсія позивачеві, оскільки як з 01.06.2017р. до 01.01.2018р., так і після перерахунку пенсії з 01.01.2018р. позивач отримував пенсію виходячи із розрахунку 70% відповідних сум грошового забезпечення, що відповідає вимогам чинного пенсійного законодавства та ст.58 Конституції України.

Згідно до ч.1, ч.2 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, за ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, покладається на кожну сторону, тобто, у даному випадку, на позивача.

Однак, позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про протиправність дій пенсійного органу щодо зменшення основного розміру пенсії позивача за вислугу років під час її перерахунку з 01.01.2018р. з 80% від відповідних сум грошового забезпечення на 70% від відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням встановлених судом обставин у справі щодо отримання позивачем пенсії у розмірі 70% грошового забезпечення, як до її перерахунку до 01.06.2017р., так і після перерахунку з 01.01.2018р., а також і з урахуванням того, що доказів отримання позивачем пенсії у розмірі 80% позивачем суду не надано, а матеріали справи таких доказів не містять.

При цьому, є безпідставними та відхиляються судом посилання позивача на те, що дії відповідача щодо застосування обмеження максимальним розміром 70% грошового забезпечення при її перерахунку з 01.01.2018р. є неправомірними та такими, що порушують ст.ст.22, 58 Конституції України, оскільки позивачем не надано жодних доказів того, що він отримував пенсію із розрахунку 80% грошового забезпечення станом на 01.06.2017р. та станом на 01.01.2018р., а надані копії документів свідчать про те, що пенсію позивач отримував з 01.06.2017р. у розмірі 70% грошового забезпечення, а тому відповідачем не було допущено звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача щодо відсоткового значення розміру грошового забезпечення, з якого позивачеві було обраховано пенсію (70%) та з якого було проведено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018р. (70%), що підтверджується копіями розрахунку №ФД-99887 від серпня 2000 року та перерахунку до справи №ФД99887 від березня 2008 року (а.с.24-25).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність дій відповідача щодо проведення перерахунку пенсії позивача за вислугу років з 01.01.2018р. у розмірі 70% від відповідних сум грошового забезпечення, суд приходить до висновку, що пенсійний орган, провівши перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018р. із розрахунку 70% грошового забезпечення, тобто застосувавши відсотковий розмір грошового забезпечення з якого обраховувався розмір пенсії позивачеві за вислугу років до проведення такового перерахунку, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано та з врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом не встановлено порушення відповідачем прав та інтересів позивача на належне пенсійне забезпечення, оскільки при проведенні перерахунку пенсії позивача з 01.01.2018р. із розрахунку 70% грошового забезпечення відповідачем не було зменшено основний розмір пенсії позивачеві, а тому слід відмовити позивачеві у задоволені даних позовних вимог.

Виходячи з того, що у адміністративного суду відсутні обґрунтовані правові підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії позивача за вислугу років під час її перерахунку з 01.01.2018р. з 80% від відповідних сум грошового забезпечення на 70% від відповідних сум грошового забезпечення (основна вимога), а, відповідно, відсутні підстави для задоволення і похідних вимог позивача про зобов`язання пенсійного органу здійснити перерахунок та виплату позивачеві пенсії з 01.01.2018р. з урахуванням розміру пенсії за вислугу років 80% грошового забезпечення, врахованого для обчислення пенсії.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, у зв`язку з чим у задоволенні даного позову позивачеві слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на суб`єкта владних повноважень.

Отже, з урахуванням того, що у адміністративного суду відсутні підстави для задоволення позову, а також і те, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували понесення ним будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору за п.13 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір, а тому суд не вбачає підстав для розподілу судових витрат у порядку, встановленому ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Судові витрати по сплаті судового збору не розподіляються згідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва