Справа № 160/12120/19
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 р. Справа № 160/12120/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кадникова Г.В., розглянувши позовну заяву з доданими документами фізичної особи ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічному акціонерному товаристві «Златобанк» про відшкодування гарантованої суми банківського вкладу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:

- стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО, відповідач) на її користь гарантовану суму відшкодування вкладу у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у розмірі 129'592'грн. 62коп.;

- стягнення з відповідача на її користь відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні втрати) у розмірі 177' 567грн. 48коп.;

- стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 відсотків з урахуванням 3% річних від простроченої суми пеню за прострочення зобов`язання у розмірі 17' 968грн. 99коп.

Третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Златобанк».

В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 12.02.2015р. між нею (вкладник) та ПАТ «Златобанк» (банк) укладено договір банківського вкладу №080803 «Класичний», за умовами, якого банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 5' 000,00 доларів США у тимчасове строкове користування на строк до 12.03.2015р. та зобов`язується сплачувати проценти за його користування з розрахунку 9% річних. Відповідно до п.2.5 договору, публічної пропозиції банк зобов`язується при настанні дати повернення вкладу, при зверненні вкладника до банку за отриманням вкладу або в день розірвання цього договору, повернути вкладнику суму вкладу та нараховані проценти.

13.02.2015р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №30 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «ЗЛАТОБАНК»» на підставі постанови правління Національного банку України від 13.02.2015р. №105 «Про віднесення ПАТ «ЗЛАТОБАНК» до категорії неплатоспроможних».

Отже, станом на день запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «ЗЛАТОБАНК» на вкладному рахунку вкладника № НОМЕР_1 залишок коштів склав 5' 000,00 доларів США, які гарантувались та підлягали виплаті (поверненню) позивачу в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Однак, на неодноразові звернення позивача до банку, уповноваженої особи Фонду та безпосередньо до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виявились безрезультатними.

Також в обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що станом на дату подання позовної заяви коштів банківського вкладу їй не виплачено та не повернуто.

З огляду на викладене, позивач змушений звернутися до суду з метою захисту та поновлення порушених прав,

Вивчивши матеріали позовної заяви з додатками, суд застосовує наступні норми діючого законодавства.

Згідно зі ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи є передбачені нормами Кодексу адміністративного судочинства України підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно пп.1 п.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що єдиною та необхідною правовою підставою для віднесення спору до публічно-правового є одночасна сукупність наступних умов: 1) однією зі сторін є суб`єкт владних повноважень, тобто орган державної влади або орган місцевого самоврядування чи установа, якій державою делеговано виконання відповідних владно-розпорядчих функцій; 2) спірні правовідносини виникли у зв`язку зі здійсненням ним владно-управлінських функцій; 3) перебування сторін спору у відносинах влади-підпорядкування.

Слід зазначити, що участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб кваліфікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлений інший порядок судового провадження.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.06.2018р. (справа №819/362/16), публічно-правовий спір має особливий суб`єктивний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб кваліфікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносини його до справ адміністративної юрисдикції.

Тобто при розгляді конкретного спору необхідно з`ясувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018р. (справа №826/27224/15) під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, що мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

3 тексту позовної заяви та доданих до позову документів вбачається, що позивач просить стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму гарантованого відшкодування згідно договору банківського вкладу «Класичний», а також суму відсотків з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми та пеню.

У даній справі спірні правовідносини виникли на підставі цивільно-правової угоди й в силу вимог закону саме на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в указаному спорі покладено обов`язок відшкодувати зазначені кошти від імені сторони правочину.

За змістом правовідносин, спір не має ознак публічно-правового як у частині вимог до банку, так і в частині вимог до уповноваженої особи фонду, оскільки виник з приводу виконання умов договору банківського вкладу щодо укладення договору банківського вкладу (депозиту).

Відповідно до ч.1 ст.1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно ч.1, 2 ст. Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що характер спірних правовідносин та підстави, що спонукали позивача звернутися з таким позовом до адміністративного суду, виникли з цивільнно-правових відносин пов`язаних з укладанням договору, умови якого відповідач на час розгляду даного позову не виконав.

Отже, даний спір має характер приватноправового, оскільки полягає у встановленні або спростуванні прав боржника та відповідно, прав власності позивача на відшкодування грошових коштів за цивільно-правовим договором, а відтак вимоги позивача не стосуються захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

Враховуючи наведене, звернення позивача до суб`єкта владних повноважень не є підставою для розгляду спору у порядку адміністративного судочинства, оскільки, позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, а саме із цивільно-правової угоди, тому такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Застосування наведених в ухвалі вище норм процесуального права вже неодноразово доводилось судом касаційної інстанції, зокрема у постановах Верховного Суду України (судова палата у цивільних спорах) від 15.05.2017 року по справі № 758/11078/14-ц, від 09.11.2016 року по справі № 6-2309цс16.

Про розмежування предметної підсудності категорії спорів вкладників з Фондом гарантування вкладів та його уповноваженими особами йдеться і у постанові Великої палати Верховного Суду від 07.11.2018 р. по справі № 757/56680/16-ц.

Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач посилаючись на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28.11.2019 по цивільній справі №202/2694/17 вважає, що даний спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства, однак суд не погоджується з тамими висновками з огляду на наступне.

Так, суд звертає увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2019р. у справі №826/2184/17, якою було:

- визнано протиправною та скасовано постанову Правління НБУ від 13.02.2015р. №105 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК» до категорії неплатоспроможних»;

- визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.02.2015р. №30 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «ЗЛАТОБАНК»;

- визнано протиправною та скасовано постанову Правління НБУ від 12.05.2015р. №310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК»;

- визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.05.2015р. №99 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ЗЛАТОБАНК» та призначення уповноваженої особи на ліквідацію банку»;

- визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.05.2015р. №100 «Про внесення змін до рішення виконавчої Дирекції Фонду від 13.05.2015р. №99 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ЗЛАТОБАНК» та призначення уповноваженої особи на ліквідацію банку»;

- визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016р. №391 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ЗЛАТОБАНК» на два роки до 13.05.2018р. включно;

- зобов`язано НБУ надати Публічному акціонерному товариству «ЗЛАТОБАНК» строк, встановлений ч.7 ст.5 Закону України «Про банки і банківську діяльність», за винятком використаного строку, який вичерпаний, для проведення дій з фінансового оздоровлення Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК» після проведення заходів з його ліквідації.

Таким чином, ПАТ «ЗЛАТОБАНК» на час розгляду справи не є банком, який віднесений до категорії неплатоспроможних, а відтак позовні вимоги позивача, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки зазначену позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, керуючись ч.1 ст.2, п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічному акціонерному товаристві «Златобанк» про відшкодування гарантованої суми банківського вкладу.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.5 та ч.6 ст.170 КАС України:

- повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається;

- розгляд та вирішення даної справи віднесено до суду цивільної юрисдикції.

Копію ухвали та оригінал позовної заяви з додатками надіслати:

- позивачу за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.256 КАС України та може бути оскаржена у строки встановлені ст.295 КАС України окремо від рішення суду у випадку, передбаченому п.5 ч.1 ст.294 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до п.п.15.5 п.15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова