Справа № 560/4227/18
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4227/18

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

04 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сушка О.О. Сторчака В. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

представника позивача Сітнікова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року (проголошено в м. Хмельницький, повний текст складено 24.09.2019) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування припису про усунення виявлених порушень і постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

В грудні 2018 року ФОП ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Хмельницькій області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень № 22-01/3449-ІВ-850 від 19.11.2018 Управління Держпраці у Хмельницькій області;

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 22/622 від 04 грудня 2018 року Управління Держпраці у Хмельницькій області.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказав на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Так, судом першої інстанції встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , зареєстрована 21 грудня 2015 року , згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основним видом господарської діяльності є: Код КВЕД 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний).

Як суб`єкт господарювання фізична особа - підприємець ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Місце фактичного здійснення підприємницької діяльності-кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_2 .

Посадовими особами Управління Держпраці у Хмельницькій області Кухар Л.І. та Хурс В.А., 31 жовтня 2018 року згідно з п.33 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295, було здійснено відвідування кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1".

На підставі службової записки інспекторів праці, керівником Управління Держпраці у Хмельницькій області прийнято рішення про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 з питань оформлення трудових відносин згідно з наказом Управління Держпраці у Хмельницькій області від 08 листопада 2018 №228.

На підставі направлення на проведення інспекційного відвідування від 08 листопада 2018 року № 1040/18 в строк з 12 по 22 листопада 2018 року по додержанню законодавства про працю у ФОП ОСОБА_1 , інспекторами праці Управління Держпраці у Хмельницькій області проведено інспекційне відвідування суб`єкта підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 .

За результатами здійснення заходу державного контролю інспекційного відвідування інспектором праці складено акт інспекційного відвідування №22-01/3449-ІВ та винесено припис про усунення виявлених порушень №22-01/3449-ІВ-850.

Першим заступником начальника Управління Держпраці в Хмельницькій області 04 грудня 2018 року, розглянувши справу про накладення штрафу на підставі акту інспекційного відвідування від 13 листопада 2018 року, керуючись ст. 259 КЗпП України, ст.53 Закону України "Про зайнятість населення", ч.3 ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" п.8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМ України 17.07.2013 №509, та на підставі абзацу 2 ч.2 ст. 256 КЗпП України винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №22/622, згідно з якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 223380,00 грн.

Не погоджуючись з винесеними приписом та постановою позивач, звернулася до суду з даним позовом.

Мотивувальна частина.

Позиція Сьомого апеляційного адміністративного суду

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 06.04.2011 року №386/2011 затверджено положення про Державну інспекцію України з питань праці (далі - Положення №386/2011), відповідно до п. 1 якого Державна інспекція України з питань праці (Держпраці України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра соціальної політики України (далі - Міністр).

Відповідно до пп. 1 п. 4 Положення № 386/2011 Держпраці України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (далі - роботодавці) законодавства про працю з питань трудових відносин, робочого часу та часу відпочинку, нормування праці, оплати праці, надання гарантій і компенсацій, пільг для працівників, які поєднують роботу з навчанням, дотримання трудової дисципліни, умов праці жінок, молоді, інвалідів, надання пільг і компенсацій за важкі та шкідливі умови праці, забезпечення спеціальним одягом і спеціальним взуттям, засобами індивідуального захисту, мийними та знешкоджувальними засобами, молоком і лікувально-профілактичним харчуванням; проведення обов`язкових медичних оглядів працівників певних категорій; дотримання режимів праці та інших норм законодавства.

Відповідно до п. 6 Положення №386/2011 Держпраці України для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, видавати в установленому порядку роботодавцям, суб`єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, а також фондам загальнообов`язкового державного страхування, обов`язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства про працю, законодавства про зайнятість населення, законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб; складати у випадках, передбачених законом, протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення.

Згідно з п. 7 Положення №386/2011 Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України від 05.04.2007 року №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (надалі за текстом - «Закон №877-V»).

Згідно зі ст.1 вказаного Закону, заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Також, постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) (надалі - Порядок № 295).

Відповідно до приписів п.п 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці. Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження).

Згідно з п.п. 8, 9 Порядку № 295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Підставою для накладення штрафів є виявлені під час перевірки суб`єкта господарювання порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, зафіксовані в акті перевірки.

Таким чином, підставою для прийняття оскаржуваних постанови та припису є акт інспекційного відвідування, в якому зазначено, що позивачем допущено до роботи двох працівників без оформлення трудових відносин з 01.10.2018 по 03.10.2018.

За приписами ч.1 ст.265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Застосовуючи вказану норму в спірному випадку, відповідач, посилаючись на ст.24 КЗпП України, виходив з того, що допуск працівника до роботи без подання (своєчасного подання) Повідомлення про прийняття на роботу за своєю суттю є фактичним допуском працівника до роботи без оформлення трудового договору, оскільки законодавець вимагає наявності одночасно двох умов для допуску працівника до роботи, а саме: укладення з ним трудового договору, оформленого наказом або розпорядженням роботодавця, та повідомлення ДФС України про прийняття працівника на роботу в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу апеляційний суд не погоджується з судом першої інстанції про обґрунтованість такого висновку та вважає за необхідне зазначити таке.

Дійсно, частина 3 статті 24 КЗпП України передбачає, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст.21 КЗпП України).

Відповідно до ч.1 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Оформлення трудового договору роботодавцем відбувається на підставі заяви працівника шляхом видання наказу (розпорядження) про прийом на роботу.

Постановою Кабінету Міністрів України 17.06.2015 №413 затверджено Порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, згідно з якоми повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Однак, як вбачається з табеля обліку використання робочого часу за жовтень 2018 року, наказів та повідомлення, у день проведення інспекційного відвідування - 12.11.2018 у позивача працювали три особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

При цьому, ОСОБА_3 наказом №1 від 02.10.2018 та ОСОБА_4 наказом №2 від 02.10.2018 призначено на посади офіціантів на умовах укладених з ними трудових договорів, позивачем подано до ДПІ у м. Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області повідомлення про прийняття зазначених осіб на роботу із зазначенням дати початку роботи з 3.10.2018.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були допущені позивачем до роботи з укладенням трудового договору, оформленого наказом, та позивачем здійснено повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, в акті інспекційного відвідування зазначено, що 31.10.2018 ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надали письмові пояснення, що із працівниками ( ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) укладено трудові договори з 01.10.2018.

При цьому, в судовому засіданні позивач пояснила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 допущені до роботи з 03.10.2018 та надала в підтвердження цього оригінал табелю обліку робочого часу.

Апеляційний суд звертає увагу, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Положеннями ч. 3 ст. 24 КЗпП України визначено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики та адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, вирішальне значення при розгляді даної справи має з`ясування факту допуску позивачем працівників до роботи без укладання трудового договору.

Підставою прийняття оскаржуваної постанови є акт інспекційного відвідування та надані письмові пояснення.

Разом з тим, надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем оскаржуваної постанови, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, у скарзі від 22.11.2018 про скасування припису №22-01/3449-ІВ-850 ФОП ОСОБА_1 вказує, що пояснення у ОСОБА_3 відбирались під диктовку працівника Управління Держпраці, а пояснення ОСОБА_4 взагалі не надавала.

Слід зауважити, як вбачається з оскаржуваної постанови відповідача, єдиною підставою для притягнення позивача до відповідальності шляхом накладення штрафу, є вказані вище пояснення.

Таким чином факт виявленого порушення законодавства про працю ґрунтується виключно на поясненнях ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа Руїз Торіха проти Іспанії (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Апеляційний суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень трактуються на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а в даному випадку відповідачем, в порушення вимог 72 КАС України не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних і допустимих доказів допущення позивачем до виконання робіт працівника без укладення трудового договору, що в свою чергу свідчить про те, що оскаржувана постанова відповідача є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги спростовують висновки рішення суду, допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального та матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування припису про усунення виявлених порушень і постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Хмельницькій області № 22/622 від 04.12.2018.

Визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень №22-01/3449-ІВ-850 від 19.11.2018 прийнятий уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Хмельницькій області.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 грудня 2019 року.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сушко О.О. Сторчак В. Ю.