Справа № 640/18850/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 року м. Київ № 640/18850/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Управління державної охорони України

третя особа без самостійних вимог на предмет спору

Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Управління державної охорони України (надалі - відповідач), адреса: 01024, місто Київ, вулиця Богомольця, будинок 8, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі - третя особа), адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Управління державної охорони України, що полягає у неподанні Головному управлінню Пенсійного фонду України в місті Києві довідки про розмір грошового забезпечення позивача із зазначенням розміру грошового забезпечення за посадою головного фахівця станом на 25 лютого 2019 року;

- зобов`язати Управління державної охорони України направити до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві довідку про розмір грошового забезпечення за посадою головного фахівця Управління державної охорони України із зазначенням основних та додаткових видів грошового забезпечення станом на 25 лютого 2019 року для призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він проходив службу в Управлінні державної охорони України на посаді головного фахівця відділу оперативного чергування 2 Служби Департаменту підготовки та проведення охоронних заходів.

Наказом начальника Управління державної охорони України №386-ос від 31 серпня 2016 року позивач звільнений з військової служби за станом здоров`я.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0963617 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 25 лютого 2019 року внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, тобто, за твердженнями позивача, він з 25 лютого 2019 року є інвалідом армії.

18 квітня 2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою про призначення пенсії та йому з 25 лютого 2019 року призначено пенсію по інвалідності довічно на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Для призначення пенсії по інвалідності Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві звернулось до Управління державної охорони України для отримання даних щодо розміру грошового забезпечення для обчислення пенсії.

Управлінням державної охорони України була надана інформація щодо грошового забезпечення для обчислення пенсії, проте, як вказує позивач, вказана інформація не відповідає фактичному розміру грошового забезпечення за посадою, на якій позивач проходив службу, станом на день призначення пенсії, замість надана інформація щодо розміру грошового забезпечення станом на дату звільнення з військової служби.

25 липня 2019 року позивач звернувся до Управління державної охорони України з заявою, в якій просив надати довідку про розмір грошового забезпечення з зазначення основних та додаткових видів грошового забезпечення за посадою головного фахівця Управління державної охорони України станом на 01 липня 2019 року, у відповідь на яку позивач отримав копію його грошового атестата станом на серпень 2016 року.

Позивач вважає, що відповідачем вчинена протиправна бездіяльність, яка полягає у ненаданні довідки про розмір грошового забезпечення з зазначенням розміру грошового забезпечення за посадою головного фахівця станом на 25 лютого 2019 року, що, як стверджує позивач, порушує його право на належне пенсійне забезпечення та отримання пенсії по інвалідності у належному розмірі відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Вказані обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що позивач проходив військову службу за контрактом в Управління державної охорони України, наказом від 31 серпня 2016 року №386-ос позивач звільнений з військової служби у відставку згідно з підпунктом «б» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

З 25 лютого 2019 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

Як вказує представник відповідача, відповідачем було дотримано вимоги законодавства, зокрема, сформовано та надіслано на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві подання про призначення позивачу пенсії по інвалідності з додатками до нього.

При цьому, представник відповідача вказує на те, що позивач помилково посилається у своїй позовній заяві на норми законодавства, які регулюють перерахунок пенсії, оскільки при призначенні пенсії подається, у тому числі, грошовий атестат або довідка про розмір грошового забезпечення і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби.

Більш того, за твердженнями представника відповідача, позивач необгрунтовано посилається на норми постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704, оскільки станом на момент прийняття вказаної постанови позивач пенсіонером не був, а тому її положення не можуть застосовуватись до нього.

З урахуванням вищевикладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач послався на те, що нормативно-правовими актами встановлено право позивача на збільшення розміру пенсії, призначеної йому на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у разі збільшення розміру грошового забезпечення за посадою, яку він обіймав до звільнення з військової служби, в даному випадку, як вказує позивач, у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року.

Не погоджуючись з твердженнями позивача, викладеними у відповіді на відзив на позовну заяву, представник відповідача надав суду відповідні заперечення.

Представник третьої особи в письмових поясненнях на позовну заяву послався на те, що позивачу призначено пенсію по інвалідності з 25 лютого 2019 року на підставі документів, оформлених та поданих відповідно до вимог законодавства.

При зверненні позивача з заявою про призначення пенсії, Головним управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснено розрахунок пенсійної виплати позивача відповідно до відомостей про розмір грошового забезпечення, наданої уповноваженим органом.

В той же час, представником третьої особи у письмових поясненнях зазначено, що відповідно до положень чинного законодавства, яке регулює порядок призначення пенсії відповідної категорії осіб, не всі додаткові види грошового забезпечення враховуються при обрахуванні пенсії, а лише ті, що носять щомісячний (постійний) характер та ті, які перераховані в нормативно-правових актах, тобто, перелік додаткових видів грошового забезпечення, які враховуються при призначення пенсії, є вичерпним.

У зв`язку з чим, представник третьої особи вважає, що вимога позивача щодо врахування всіх складових грошового забезпечення за останньою посадою, яку займав позивач перед звільненням, станом на 25 лютого 2019 року є необгрунтованою.

Більш того, представник третьої особи послався й на те, що існує єдиний порядок призначення пенсій за вислугу років, а тому запропоноване позивачем тлумачення зазначених правових норм в частині включення окремих видів грошових виплат на службі, порушуватиме однакове застосування правових норм про призначення пенсій.

На підставі вищевикладеного представник третьої особи просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись з доводами представника третьої особи, викладеними у письмових поясненнях на позовну заяву, позивач у письмових поясненнях послався на те, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства України не повідомив Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві про нові розміри грошового забезпечення позивача та введення нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що були підвищені у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року та не надає таку інформацію позивачу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в Управлінні державної охорони України.

Як вбачається з наданої суду копії витягу з наказу Управління державної охорони України від 31 серпня 2016 року №386-ос «Щодо особового складу» майора ОСОБА_1 , головного фахівця відділу оперативного чергування 2 Служби Департаменту підготовки та проведення охоронних заходів звільнено з військової служби у відставку згідно з підпунктом «б» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я), виключено зі списків особового складу , всіх видів забезпечення та припинено доступ до секретної інформації (Т.1, арк. 12).

У відповідності до наявної в матеріалах справи копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ №0963617, ОСОБА_1 з 25 лютого 2019 року встановлено ІІІ групу інвалідності, причина інвалідності: захворювання, пов`язане з проходженням військової служби (Т.1, арк. 14).

Згідно наявної в матеріалах справи копії грошового атестату №19-7 (Т.1, арк. 18), виданого ОСОБА_1 Управлінням державної охорони України, позивач по 31 серпня 2016 року включно був задоволений наступними видами грошового забезпечення:

- посадовий оклад - 1310,00 грн;

- оклад за військове звання - 125,00 грн;

- надбавка за вислугу років 25% - 358,75 грн;

- надбавка за таємність 15% - 196,50 грн;

- надбавка за виконання особливо важливих завдань 50% - 896,58 грн;

- надбавка за здійснення державної охорони 70% - 917,00 грн;

- надбавка за оперативно-службову діяльність 50% - 655,00 грн;

- премія 350% - 4585,00 грн.

04 квітня 2019 року Управлінням державної охорони України на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві супровідним листом за вих. №2/6-295 направлено матеріали майора ОСОБА_1 для призначення пенсії по інвалідності разом з поданням про призначення пенсії №2/6-294 від 04 квітня 2019 року (Т.1, арк. 35, 36).

18 квітня 2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою про призначення йому пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Також, матеріалами справи підтверджується, що позивачу з 25 лютого 2019 року було призначено пенсію по інвалідності, яка була обчислена з наступних видів грошового забезпечення: - посадовий оклад 1310,00 грн; - оклад за військове звання 125,00 грн; - процентна надбавка за вислугу років 25% - 358,75 грн, а також додаткових видів грошового забезпечення, середньомісячна сума яких складає 5831,86 грн та вид підвищення або надбавки до пенсії: учасник АТО учасник бойових дій (ст. 6) 391,00 грн та учасник бойових дій - 40,00 грн (Т.1, арк. 16).

25 липня 2019 року позивач звернувся до Управління державної охорони України з заявою, в якій просив надати йому довідку про розмір його грошового забезпечення, із зазначенням його складових (посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавка за вислугу років та інших щомісячних видів грошового забезпечення), з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за посадою головного фахівця за період з 01 вересня 2014 року по 01 вересня 2016 року; довідку про розмір грошового забезпечення, із зазначенням складових та додаткових видів грошового забезпечення за посадою головного фахівця станом на 01 липня 2019 року у трьох примірниках та копії документів, що надсилались Управлінням державної охорони України до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві для призначення йому пенсії по інвалідності (Т.1, арк. 17).

В матеріалах справи наявна відповідь Управління державної охорони України від 05 вересня 2019 року №2/6-693 позивачу, в якій, у тому числі, зазначено, що довідка про розмір грошового забезпечення станом на 01 липня 2019 року за посадою позивача складається і подається до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві тільки у разі проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та на підставі отриманих списків від Пенсійного фонду України (Т.1, арк. 33).

Вважаючи, що відповідачем протиправно не вчинено дій щодо подання до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві довідки про грошове забезпечення позивача із зазначенням розміру грошового забезпечення за посадою головного фахівця станом на 25 лютого 2019 року, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ передбачено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ.

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ визначаються умови, норми і порядок

пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі.

Згідно з частиною 1 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ передбачено, що заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Згідно з частиною 1 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02 листопада 2006 року №1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 (надалі - Порядок №3-1).

Відповідно до пункту 1 Порядку №3-1 заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів

Пунктом 7 Порядку №3-1 передбачено, що для призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності подаються такі документи: заява про призначення пенсії (додаток 1); грошовий атестат, або довідка про розмір грошового забезпечення, і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби; військово-медичні документи про стан здоров`я звільненої особи (за винятком осіб, які не проходили військово-лікарську комісію); документи про страховий стаж (при призначенні пенсії згідно з пунктом «б» статті 12 Закону; довідка МСЕК про визнання особи інвалідом; копія документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); довідка ВАТ «Ощадбанк» або інший документ, що підтверджує відкриття рахунку, назву та номер відділення ВАТ «Ощадбанк»; копія паспорта.

У відповідності до пункту 12 Порядку №3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Так, як вже зазначалось судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, позивач наказом Управління державної охорони України №386-ос від 31 серпня 2016 року звільнений з військової служби у відставку за станом здоров`я, з 25 лютого 2019 року останньому встановлено ІІІ групу інвалідності довічно, 04 квітня 2019 року Управління державної охорони України направило до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві подання про призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», до якого було додано відповідний пакет документів, у тому числі, грошовий атестат.

На підставі вказаних документів позивач 18 квітня 2019 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з відповідною заявою про призначення йому пенсії по інвалідності та з 25 лютого 2019 року позивачу призначено пенсію по інвалідності, виходячи з розміру та видів грошового забезпечення, які зазначені у грошовому атестаті позивача та довідки про розмір грошового забезпечення згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103.

При цьому, суд звертає увагу, що предметом даного спору є неподання відповідачем до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві довідки про розмір грошового забезпечення позивача з зазначенням розміру грошового забезпечення за посадою головного фахівця станом на 25 лютого 2019 року.

В той же час, суд зауважує, що фактично позивач не погоджується з тим, що відповідачем надано дані про розмір грошового забезпечення, з якого обчислювався розмір його пенсії, виходячи з розмірів грошового забезпечення, зазначених у грошовому атестаті станом на серпень 2016 року, а не станом на момент встановлення йому ІІІ групи інвалідності.

При цьому, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на положення частини 16 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, відповідно до якої у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.

Суд зазначає, що стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №262-ХІІ була доповнена частиною 16 у зв`язку з прийняттям Законом України «Про Національну поліцію України» № 580-VIII від 02 липня 2015 року, до якої Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» № 900-VIII від 23 грудня 2015 року було внесено зміни.

Між тим, судом встановлено, не заперечувалось сторонами у справі та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач не є колишнім працівником органів внутрішніх справ України, а був звільнений саме з військової служби, тобто є військовослужбовцем у відставці, а тому на нього не розповсюджуються положення даної норми Закону.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що відповідач при формуванні та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві подання про призначення позивачу пенсії по інвалідності та необхідного пакету документів, зокрема, в частині надання документів щодо розміру грошового забезпечення за посадою, з якої позивача було звільнено, правомірно зазначив його розмір станом саме на день звільнення з посади, а не на день призначення пенсії.

Більш того, суд зазначає, що посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (надалі - постанова №704), якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців, у тому числі, за посадою, яку займав позивач є необгрунтованою, оскільки її положення не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, у зв`язку з тим, що станом на момент її прийняття позивач не проходив військову службу в Управлінні державної охорони України та не перебував на обліку в органах Пенсійного фонду України, як військовослужбовець, який отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Також, суд наголошує на тому, що безпідставними є й посилання позивача на положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які регулюють порядок перерахунку пенсії, оскільки спірні правовідносини виникли саме на час її призначення позивачу, а не перерахунку.

Аналіз наведених норм діючого законодавства та наявних в матеріалах у справи доказів дозволяє суду дійти висновку про необгрутованість позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неподання Головному управлінню Пенсійного фонду України в місті Києві довідки про розмір грошового забезпечення за посадою головного фахівця станом на 25 лютого 2019 року та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання Управління державної охорони України направити до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві довідку про розмір грошового забезпечення за посадою головного фахівця Управління державної охорони України із зазначенням основних та додаткових видів грошового забезпечення, суд вважає їх необгрунтованими та безпідставними з огляду на те, що, по-перше, вони є похідними від основної вимоги, а також з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві разом з поданням про призначення позивачу пенсії по інвалідності було направлено, у тому числі, довідку про розмір грошового забезпечення на підставі постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21 лютого 2018 року.

Проте, позивачем в рамках даного спору не оскаржується невключення до вказаної довідки додаткових видів грошового забезпечення, також не надано суду її належно засвідченої копії, з якої б вбачалось, що відповідачем дійсно не вказано додаткові види грошового забезпечення, з яких позивачу слід обчислювати пенсію по інвалідності.

Тобто, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що саме відповідач не зазначив усі види грошового забезпечення, з яких слід обчислювати розмір пенсії по інвалідності, а тому вказані позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що рішенням Окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зважаючи на природу та підстави даного спору та, з урахуванням того, що суд розглядає спори виключно в межах заявлених позовних вимог, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд позбавлений можливості надати правову оцінку, які саме дані щодо видів грошового забезпечення були надані відповідачем Головному управлінню Пенсійного фонду України в місті Києві для обчислення розміру пенсії по інвалідності позивачу.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова