Справа № 1.380.2019.005811
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.005811
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 25.03.2019 року № 0-2015, № 0-1311-2015, № 0-, № 0-1311-2016, № 0-1311-2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем у 2014 році придбано відповідно до договору купівлі-продажу від 31.01.2014 в ПАТ "Стрийський завод ковальсько-пресового обладнання" 20/100 та від 01.02.2014 24/100 будівель і споруд цілісного майнового комплексу заводу ковальсько-пресованого обладнання, який складається з виробничих будівель за адресою : Львівська область, м. Стрий, вул. Нижанківського,2, а саме : будинку заготівельно-зварювального цеху, цеху пруткової порізки, моделі пакувальної дільниці, будинку лабораторії, складальної дільниці, ковальсько-пресової дільниці, енерго-механічної дільниці, будинку цеху дослідного заводу, токарно-револьверної дільниці, механічного цеху, естакади заготівель-зварювального цеху, трансформаторної підстанції, прохідної, кіоску, головних воріт і огорожі.

Вищевказані виробничі приміщення були відчужені позивачем 17.11.2016 - 20/100 частки приміщень, 28.02.2017 -24/100 шляхом внесення до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю "Вертикаль захід буд" в якості майнових внесків як одним з його засновників на підставі рішень зборів учасників та актів приймання передачі.

Відповідно належне ОСОБА_1 нерухоме майно протягом 2014-2017 року призначене для промислового виробництва і належить до категорії промислових будівель (код 1251) згідно з Державним класифікатором будівель і споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507.

З огляду на вищенаведене у відповідача не було правових підстав для нарахувань позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об`єктом оподаткування якого було вищевказане нерухоме майно.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти позову, з підстав, що згідно п.п. "є" п.п. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

У разі якщо промислова будівля належить не промисловому підприємству, то в такому випадку будівля є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та податок повинен нараховуватись та сплачуватись на загальних підставах відповідно до норм чинного законодавства.

Відповідно до положень п.п. 266.7.3. п. 266.7. ст. 266 ПК України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Відповідач зазначає, що вищевказаним правом позивач не скористався, також не звертався до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд оскаржуваного податкового повідомлення-рішення згідно ст. 56 Податкового кодексу України.

Представником позивача подано відповідь на відзив. Зазначає, що будівлі промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) власником яких є позивач, відповідно до правовстановлюючих документів, не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу 20/100 часток у праві власності на будівлі та споруди з встановленням порядку користування від 31.01.2014 ОСОБА_1 придбав в ПАТ "Стрийський завод ковальсько-пресового обладнання" у власність 20/100 часток у праві власності на будівлі та споруди, що знаходяться за адресою : Львівська область, м. Стрий, вул. Нижанківського , 2, а саме : прохідний пункт "А-1" пл. 296 кв.м.; трансформаторна підстанція "Б-1" ал. 44,1 кв.м.; будинок заготівельно-зварювального цеху "Ж-1" пл. 310,2 кв.м.; цех пруткової порізки "З-1" пл. 131,8 кв.м.; модель пакувальної дільниці "І-2" пл. 424,7 кв.м.; будинок лабораторії "Л-2" пл. 250,3 кв.м.; складальна дільниця "М-1" пл. 805,6 кв.м.; ковальсько-пресова дільниця "Н-1" пл. 134,7 кв.м.; кіоск "П-1" пл. 84,1 кв.м.; енерго-механічна дільниця "О-2" пл. 357,8 кв.м.; токарно-револьверна дільниця, механічний цех "Р-3" пл. 1572 кв.м.; будинок цеху дослідного заводу "С-2" пл. 1255 кв.м.; естакада заготівельно-зварювального цеху "Т-1" пл. 596 кв.м.; головні ворота "№1" 6,27 м; огорожа "№3" 22,9 м.

Відповідно до договору купівлі-продажу 24/100 часток у праві власності на будівлі та споруди з встановленням порядку користуваггя ОСОБА_1 придбав в ПАТ "Стрийський завод ковальсько-пресового обладнання" у власність 24/100 часток у праві власності на будівлі та споруди, що знаходяться за адресою : Львівська область, м. Стрий, вул. Нижанківського, 2, а саме : прохідний пункт "А-1" пл. 296 кв.м.; трансформаторна підстанція "Б-1" пл. 44,1 кв.м.; будинок заготівельно-зварювального цеху "Ж-1" пл. 310,2 кв.м.; цех пруткової порізки "З-1" пл. 131,8 кв.м.; модель пакувальної дільниці "І-2" пл. 424,7 кв.м.; будинок лабораторії "Л-2" пл. 250,3 кв.м.; складальна дільниця "М-1" пл. 805,6 кв.м.; ковальсько-пресова дільниця "Н-1" пл. 134,7 кв.м.; кіоск "П-1" пл. 84,1 кв.м.; енерго-механічна дільниця "О-2" пл. 357,8 кв.м.; токарно-револьверна дільниця, механічний цех "Р-3" пл. 1572 кв.м.; будинок цеху дослідного заводу "С-2" пл. 1255 кв.м.; естакада заготівельно-зварювального цеху "Т-1" пл. 596 кв.м.; головні ворота "№1" 6,27 м; огорожа "№3" 22,9 м.

Вищевказані виробничі приміщення були відчужені ОСОБА_1 17.11.2016 - 20/100 частки приміщень, 28.02.2017 -24/100 шляхом внесення до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю "Вертикаль захід буд" в якості майнових внесків як одним з його засновників на підставі рішень зборів учасників та актів приймання передачі.

На підтвердження зазначеного позивачем додано до матеріалів справи копії витягів з реєстру, а також копії протоколів зборів та актів приймання-передачі на підставі яких відчужено належне ОСОБА_1 нерухоме майно.

23.05.2019 року відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення:

- № 0-13115, згідно якого позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачене фізичними особами, які власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 7766,50 грн.;

- № 0-1311-2017, згідно якого позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачене фізичними особами, які власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 3339,89 грн.;

- № 0-1311-2015, згідно якого позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачене фізичними особами, які власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 9152,98 грн.;

- № 0-1311-2016, згідно якого позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачене фізичними особами, які власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 8629,75 грн.;

- № 0-1311-2015, згідно якого позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачене фізичними особами, які власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 7627,48 грн.

Суд зауважує, що тексти самих перелічених податкових повідомлень - рішень не містять взагалі ніякої конкретизації стосовно будь-яких параметрів об`єктів справляння податку (адреси, площі, призначення тощо).

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.

З 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII, згідно з яким запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податко на майно, відмінне від земельної ділянки та плати за землю. Зокрема, статтю 266 ПК України викладено в іншій редакції

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту «а» підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 цього ж Кодексу визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб: якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За приписами підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 вказаного Кодексу ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Як передбачено підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту «а» та абзацу шостого підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення) та відповідної ставки податку. Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно із підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

20.01.2015 Стрийська міська рада прийняла рішення № 577 «Про встановлення податків». Додатком №2 до рішення від 20.01.2015 року встановлено ставки для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом а перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Отже, встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на майно, відмінне від земельної ділянки, є безумовним обов`язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов`язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Причому норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

В даному випадку із запровадженням податку на майно, відмінне від земельної ділянки, на 2015 рік відповідні норми Закону № 71-VIII набрали чинності з 1 січня 2015 року.

Отже, лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження щодо встановлення податку на майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідно, лише після цієї дати місцеві ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення податку на майно, відмінне від земельної ділянки.

При цьому, виходячи з неможливості збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом, в 2015 році не можна було визначити плановим періодом 2015 рік.

Плановим відповідно до норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України є період після того, в якому приймається відповідне рішення ради.

Отже, рішення місцевих рад щодо податку на майно, відмінне від земельної ділянки, прийняті у 2015 році, могли встановлювати плановим лише 2016 рік.

Таким чином, з урахуванням норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення місцевих рад стосовно податку на майно, відмінне від земельної ділянки, прийняті та опубліковані протягом 2015 року, не могли бути застосовані в 2015 році. Такі рішення могли передбачати плановим лише 2016 рік, і саме з цього періоду податок на майно, відмінне від земельної ділянки міг вважатися встановленим місцевою радою.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права, суд зазначає, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень за 2015 р., оскільки запроваджені Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" зобов`язання щодо сплати податку на майно, відмінне від земельної ділянки виникають у платників податків лише після 1 січня 2016 року.

Підпунктом «є» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

В силу вимог підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507. будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії". 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості". 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 -"Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Судом встановлено, що належне ОСОБА_1 нерухоме майно в період з 2014-2017 роки, було призначене для промислового виробництва і належить до категорії промислових будівель (1251), а факт відповідності належного позивачу нерухомого майна класу «Будівлі промислові» також підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а отже, не є об`єктом оподаткування.

Будівлі, що використовуються або зареєстровані для декількох призначень повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення. Головне призначення повинне бути визначене таким чином: - обчислюється відсоткове є співвідношення площ різних за призначенням приміщень будівлі в складі повної загальної площі з віднесенням цих приміщень згідно з їх призначенням чи використанням до відповідного класифікаційного угруповання. Відсоткове співвідношення приміщень чітко дає визначити належне позивачу приміщення як «Склад».

Враховуючи те, що Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 є частиною чинного законодавства України та призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні, то він може застосовуватися для визначення статусу нежитлового приміщення, будівлі або споруди.

Суд зазначає, що ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

Таке правозастосування відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному ним у постанові від 31.01.2018 у справі №822/2624/16.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, суд приходить до висновку, що прийнятті Головним управлінням ДПС у Львівській області податкові повідомлення рішення від 25.03.2019 № 0-2015, № 0-1311-2015, № 0-, № 0-1311-2016, № 0-1311-2017 є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень, суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідачем не доведено суду правомірність прийнятого рішення. Відтак, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на її користь з Головного управління ДПС у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 25.03.2019 року № 0-1311-2015.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 25.03.2019 року № 0-1311-2015.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 25.03.2019 року № 0-13115-2016.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 25.03.2019 року № 0-1311-2016.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 25.03.2019 року № 0-1311-2017.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (, м. Львів, вул. Стрийська, 35) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) 768,40 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Гулкевич І.З.