Справа № 560/481/19
Суддя: Михайлов О.О.
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/481/19
РІШЕННЯ
іменем України

13 січня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Михайлова О.О.

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить суд:

1. Визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України протиправною.

2. Стягнути з відповідача - Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на її користь, із розрахункового рахунку Військової частини НОМЕР_1 з бюджетними призначеннями на закупівлю речового майна, а саме:

1) грошову компенсацію вартості за недоотримане речове майно в розмірі 42081,08 грн;

2) інфляційні збитки в розмірі 14795,68 грн;

3) відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 3784,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що проходила військову службу за контрактом у Збройних Силах України у військовому званні "прапорщик". Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (військова частина пп НОМЕР_2 ) №39 від 22.02.2016 позивачку - відповідального виконавця відділення особового складу та стройового, звільнену наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 12.01.2016 №2 - РС з військової служби у запас, згідно статті 26 частини 8 пункту "б" (за станом здоров`я) Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 22.02.2016 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Хмельницького ОМВК Хмельницької області.

Позивачка зазначає, що за період проходження військової служби військовою частиною її речове забезпечення за нормами і в терміни, що визначені Міністерством оборони України, здійснено не було. З метою отримання довідки із розрахунком грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно та проведення відповідних виплат, 19.11.2018 звернулась до військової частини НОМЕР_1 з відповідною заявою. За наслідками розгляду заяви позивача щодо надання відповідної довідки із розрахунком грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно та проведення відповідних виплат, командуванням військової частини НОМЕР_1 у її задоволенні відмовлено.

ОСОБА_2 вважає, що оскільки військовою частиною НОМЕР_1 в день її звільнення з військової служби не виконано відповідних зобов`язань щодо виплати їй грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно, відповідач як боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити їй суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 14795,68 грн та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 3784,32 грн.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.02.2019 у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації - відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації скасовано. Справу направлено до Хмельницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Від відповідача 05.12.2019 надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача зазначає, що на військову службу у військову частину, правонаступницею якої є військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 прийнята 03.07.1999. Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 №136 від 15.01.2019, за час проходження військової служби позивачкою не отримано двадцять вісім найменувань речового майна в складі 319-и предметів. З січня 2001 набула чинності стаття 16 Закону України "Про Збройні Сили України", якою військовослужбовцям гарантувалося одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного (у тому числі санаторно-курортного) та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України і враховують характер та умови службової діяльності, стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі. При цьому закон не передбачав отримання грошової компенсації за неотримане речове забезпечення.

Представник відповідача вважає, що оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з військової частини НОМЕР_1 компенсації за неотримане речове майно, то й відсутні підстави для задоволення похідних вимог позивачки про стягнення інфляційних збитків та відсотків за користування коштами. Просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Крім того, 05.12.2019 від відповідача надійшло клопотання про залишення позову ОСОБА_2 без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Дослідивши позовну заяву, наявні в матеріалах справи належні та допустимі письмові докази, оцінивши їх у взаємозв`язку та сукупності, суд зазначає наступне.

Щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із позовними вимогами, суд зазначає, що представником позивача було направлено відповідні запити щодо встановлення розміру грошової компенсації за недоотримане речове майно. Лист-відповідь військової частини НОМЕР_3 №38 датовано 23 січня 2019 року, а відтак, суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено.

Суд встановив, що ОСОБА_2 проходила військову службу за контрактом у Збройних Силах України у військовому званні "прапорщик".

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (військова частина пп НОМЕР_2 ) №39 від 22.02.2016, позивачку, відповідального виконавця відділення особового складу та стройового, звільнену наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 12.01.2016 №2-РС з військової служби у запас згідно зі ст. 26 ч. 8 п. "б" (за станом здоров`я) Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 22.02.2016 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Хмельницького ОМВК Хмельницької області.

ОСОБА_2 при проходженні військової служби у визначені строки не отримала речове майно, відповідно до переліку вартості речового майна, наданого за запитом від 03.01.2019.

Позивачка вважає невиплату їй компенсації вартості за недоотримане речове майно протиправною, а тому з метою захисту своїх прав звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII ( у редакції закону, яка діяла до 11 березня 2000 року) військовослужбовці мали право на одержання за рахунок держави грошове забезпечення, а також речового майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовців грошову компенсацію замість них.

Статтею 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» № 1459-ІІІ дію частини другої статті 9 вище згаданого Закону зупинено у частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за не отримане речове майно.

Отже, за змістом статті 9 Закону № 2011-XII (у редакції зі змінами, внесеними Законом № 1459-III, що набрав чинності з 11 березня 2000 року) військовослужбовці мали право одержати грошову компенсацію лише за речове майно, неодержане до березня 2000 року.

Законом України від 3 листопада 2006 року № 328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» статтю 9 Закону № 2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

В подальшому, частину 2 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ було виключено згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI, однак зміни, внесені підпунктом 3 пункту 67 розділу II вказаного Закону, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.

При цьому положення частини другої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ регулювали порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі.

Разом з тим, вказана норма не поширювалася на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

Згідно пункту 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час», військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

Разом з тим, положення ст. 9-1 Закону України № 2011-XII регулювали порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі і не могли бути застосовані до військовослужбовців, звільнених з військової служби, а пункт 27 Положення про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1444 від 28.10.2004 р. не підлягав застосуванню, оскільки суперечив положенням Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2013 року (N 21-38а13), від 31 березня 2015 року (№ 21-79а15).

Таким чином, суд вважає відсутніми підстави для задоволення позовних вимог про виплату грошової компенсації за невикористане речове майно, оскільки на момент розгляду позову щодо отримання грошової компенсації замість речового майна Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444, не підлягає застосуванню, оскільки суперечить нормам Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Крім того, суд звертає увагу, що, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військовослужбовців» № 567-VIII від 01.07.2015 (далі - Закон № 567-VIII) п. 1 ст. 91 Закону № 2011-XII викладено у новій редакції: «Продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.»

Отже, закон не містить норми щодо беззаперечного права позивача на компенсацію за неотримане речове майно, а надає повноваження Кабінету Міністрів України вирішувати питання щодо визначення підстав та розміру (встановлення порядку) такої компенсації.

Крім того, згідно з п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 567-VIII Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом необхідно привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 567-VIII передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

З огляду на це, вказаний закон набрав чинності 30.07.2015 у зв`язку з його опублікуванням в газеті Голос України № 135 від 29.07.2015.

Таким чином, з 30.07.2015 порядок грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається виключно Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, відсутність відповідного нормативно-правового акту уряду який би врегулював порядок реалізації права на отримання компенсації замість речового майна на час виникнення спірних правовідносин, унеможливлює задоволення вимог позивача щодо отримання такої компенсації.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 р. N 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно", однак позивачка помилково вважає, що вказаний нормативно-правовий акт поширює дію на правовідносини, що виникли між нею та відповідачем.

Відповідно до ст. 58 Конституції Країни закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Суд зауважує, що закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Оскільки постанова Кабінету Міністрів України №178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно" набрала чинності 22.03.2016, а позивачка звільнена з військової служби 22.02.2016, вказаний нормативно-правовий акт поширює свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності, тобто після 22.03.2016.

Враховуючи вищенаведене, у позивачки відсутнє право на отримання грошової компенсації грошової компенсації за недоотримане під час військової служби речове майно, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно в розмірі 42081,08 грн задоволенню не підлягає.

В ході судового розгляду судом також не встановлено бездіяльності суб`єкта владних повноважень - Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

Оскільки відсутні підстави для задоволення позовної вимоги щодо стягнення грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно, похідні від неї позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних збитків в розмірі 14795,68 грн та відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 3784,32 грн. також не підлягають задоволенню.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини та приписи чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити в повному обсязі.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір відшкодуванню не підлягає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 )

Головуючий суддя О.О. Михайлов