Справа № 520/12179/19
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 р. справа № 520/12179/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши адміністративний позов та додані до нього документи ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м.Харків, 61027), в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № 0-2030 від 23.10.2018 року.

В обґрунтування позову зазначено, що із оскаржуваними податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДФС у Харківській області позивачка не згодна, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню у зв`язку з тим, що при визначенні відповідачем суми податкового зобов`язання за 2017 рік було невірно застосовано ставку податку та безпідставно не віднесено належне позивачці нежитлове приміщення до категорії «Будівлі промисловості».

Ухвалою суду від 15.12.2019 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що викладені в адміністративному позові доводи не відповідають фактичним обставинам справи, а позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з тим, що у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня інформація стосовно цільового призначення даного об`єкта нерухомості та виходячи з того, що склад, що належить ОСОБА_1 не є «будівлею та складом промисловості», оскільки даний термін має застосовуватися виключно відносно будівель, що експлуатуються промисловими підприємствами різних галузей, контролюючим органом не могла бути застосована ставка податку як за «будівлі промисловості та склади».

Відповідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розгляд справи було призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з п.10 ч.1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 має у власності об`єкти нежитлової нерухомості, а саме: нежитлові приміщення 1- го поверху № 1-35, 43, 44, 46, 48-50 в літ. "О-3" загальною площею 896,1 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (зареєстровано на підставі договору купівлі - продажу № 3030 від 27.09.2013).

Головним управлінням ДФС у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення №0-2030 від 23.10.2018, яким визначено позивачу суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в розмірі 28675,20 грн. Вказаний податок нараховано позивачу за нежитлові приміщення 1- го поверху № 1-35, 43, 44, 46, 48-50 в літ. "О-3" загальною площею 896,1 кв. м.

При цьому, Головне управління ДФС у Харківській області при винесенні спірного рішення керувалось тими ставками податку, які встановлені рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання № 542/17 від 22.02.2017 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові".

З метою отримання інформації та оскаржуваного податкового повідомлення-рішення представник позивача 07.11.2019 року звернувся до ГУ ДПС у Харківській області з адвокатським запитом.

Листом № 4560/ФОП/20-40-56-06-26 від 12.11.2019 Головне управління ДПС у Харківській області надало запитувану інформацію та копію оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Не погоджуючись із вказаним податковим рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції норм Податкового кодексу України запроваджено новий податок - податок на майно.

Згідно зі ст. 265 Податкового кодексу України (у редакції на час спірних правовідносин) податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1, пп.266.2.1 п.266.2, пп.266.3.1, пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно із пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

За приписами пп. 266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення, про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпунктом 266.6.1. п. 266.6. ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до п.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд 018-2000 пункту 1252 ДК до «Резервуари, силоси та склади» належать, крім іншого: 1252.5 Склади спеціальні товарні; 1252.6 Холодильники; 1252.7 Складські майданчики; 1252.8 Склади універсальні; 1252.9 Склади та сховища інші.

До групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) належить клас «Будівлі промислові» (код 1251), який включає криті будівлі промислового призначення.

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого Харківським міським бюро технічної інвентаризації 29.10.2013 року та експлікації приміщень до плану поверхів виробничого будинку, корпус №16, а саме: нежитлові приміщення 1- го поверху № 1-35, 43, 44, 46, 48-50 в літ. "О-3" , що знаходяться за адресою: м. Харків, майдан Повстання, буд. 7/8, загальною площею 896,1 кв. м., призначення приміщень визначено як: склад, цех, коридор, комора, сходова клітина, вбиральня, вмивальня, підсобне приміщення, теплова завіса, теплопункт, кросова, кімната диспетчера.

Будівлі, що використовуються або зареєстровані для декількох призначень повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення. Головне призначення повинне бути визначене таким чином: - обчислюється відсоткове співвідношення площ різних за призначенням приміщень будівлі в складі повної загальної площі з віднесенням цих приміщень згідно з їх призначенням чи використанням до відповідного класифікаційного угруповання. Відсоткове співвідношення приміщень чітко дає визначити належне позивачу приміщення як «цех, склад».

Враховуючи те, що Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 є частиною чинного законодавства України та призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні, то він може застосовуватися для визначення статусу нежитлового приміщення, будівлі або споруди.

Суд зазначає, що ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

Таке правозастосування відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному ним у постанові від 31.01.2018 у справі №822/2624/16.

Судом встановлено, що при визначенні податкового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 23.10.2018 №0-2030 Головним управлінням ДФС у Харківській області не віднесено належне позивачу нежитлове приміщення до категорії «Будівлі промислові».

При віднесенні зазначеного приміщення контролюючий орган обчислив базу оподаткування на підставі даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до яких відомості щодо цільового призначення відсутні.

Представник відповідача у відзиві не зазначив про дослідження оригіналів документів платника податків на право власності при обчисленні бази оподаткування.

Додатково суд зазначає, що віднесення нежитлової будівлі до категорії "Промислові будівлі" не звільняє фізичну особу-власника таких будівель від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі підпункту «є» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, оскільки така будівля перебуває у власності фізичної особи, а не промислового підприємства.

Проте, відповідно до п. 1-3 Додатку №1 рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання №542/7 від 22.02.2017 року "Про місцеві податки та збори у місті Харкові", ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах:

1) будівлі готельні - 1 відсоток;

2) будівлі офісні - 1 відсоток;

3) будівлі торговельні - 1 відсоток;

4) гаражі - 0,1 відсотка;

5) будівлі промислові та склади - 0,25 відсотка;

6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток;

7) господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотків;

8) інші будівлі - 0,1 відсотка.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем при визначенні податкових зобов`язань позивача за 2017 рік неправомірно застосовані ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що застосовуються до категорії нежитлових приміщень «Будівлі торгівельні, будівлі офісні, готельні», а тому суд вважає податкове повідомлення-рішення від 23.10.2018 №0-2030 протиправним.

З метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області №0-2030 від 23.10.2018 року.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Щодо вимоги стягнення судового збору з відповідача, суд зазначає наступне.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

В прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути з Головного управління ДФС у Харківській області 768,40 гривень як витрати по сплаті судового збору за подання позову.

Наказом Головного управління ДПС в Харківській області №18 від 29.08.2019 було розпочато виконання ним функцій та повноважень Головного управління ДФС в Харківській області.

Наказом Державної податкової служби України №14 від 12.07.2019 затверджено Положення про Головне управління ДПС у Харківській області, пунктом 1 якого визначено, що Головне управління ДПС в Харківській області є правонаступником усіх прав та обов`язків Головного управління ДФС у Харківській області.

Враховуючи наведене вище правонаступництво, склад сторін у справі та з метою ефективного захисту інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Крім того, суд зазначає, що на адресу суду представником позивача була подана заява від 26.12.2019 року про призначення судового засідання щодо розгляду питання про стягнення з відповідача витрат на надання професійної правничої допомоги.

Відповідно до вимог ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі можуть оскаржити судове рішення щодо судових витрат, якщо це стосується їхніх інтересів. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Враховуючи положення ст.143 КАС України та заяву представника позивача від 29.12.2019 року, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області №0-2030 від 23.10.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області (, вул. Пушкінська, буд.46, м. Харків, 61057) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 22.01.2020 року на 16:30 год. у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду за адресою: м. Харків, майдан Свободи, 6, зал № 1 та встановити строк позивачу для надання до суду доказів щодо розміру понесених ним судових витрат до 20.01.2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов