Справа № 160/7999/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року Справа № 160/7999/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняЗіненко А.О.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: Сидоров Ю.В. Резніков Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Ігрек» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 05.08.2019р., № від 12.07.2019р., вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-, рішення № від 05.08.2019р., -

ВСТАНОВИВ:

16.08.2019р. Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Ігрек» звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 24.10.2019р., просить визнати протиправними і скасувати прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій від 05.08.2019р., а саме:

- № яким збільшено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 1050687,51 грн., з яких за основним зобов`язанням 600446,81 грн., штрафні (фінансові) санкції 450240,70 грн.;

- № яким збільшено податкове зобов`язання з військового збору у загальному розмірі 71797,02 грн., з яких за основним зобов`язанням 41030,55 грн., штрафні (фінансові) санкції 30766,47 грн.;

- № відповідно до якого застосовано штраф за порушення п.119.2 ст.119 ПК України у загальному розмірі 510,00 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю- на загальну суму 601781,43 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 300882,18 грн.;

- № від 12.07.2019р. відповідно до якого застосовано штраф за порушення п.121.1 ст.121 ПК України у загальному розмірі 510,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вищенаведені оспорювані рішення відповідачем були прийняті за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки за наслідками якої був складений акт від 09.07.2019р. №37527/04-36-13-06/20227697 за висновками якого було встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства в результаті чого, на думку відповідача, позивачем занижено податок на доходи фізичних осіб (далі ПДФО), а відповідно, занижено і військовий збір та єдиний внесок у період діяльності з 01.04.2016р. по 31.03.2019р. через нібито отримане працівниками позивача (водіями) додаткове благо у негрошовій формі (у вигляді палива) внаслідок встановленого при перевірці згідно подорожних листів відхилення між заправленим та використаним (згідно норм) паливом водіями підприємства та у зв`язку із відсутністю обліку залишків палива, що, на думку посадових осіб відповідача, є додатковим благом водіїв, на яке не було нараховано ПДФО, військовий збір та єдиний внесок. Позивач не погоджується із прийнятими оспорюваними рішеннями, просить їх визнати протиправними та скасувати посилаючись на те, що вказані виявлені відхилення у використанні палива є поодиноким випадком, не має системності та виникло лише через не зазначення водієм після закінчення робочої зміни у подорожньому листі пробігу за один день (240 км), а, відповідно, позивачем не нараховувався та не виплачувався жодний дохід та не надавалось компенсацій у не грошовій формі (у вигляді палива) своїм працівникам (водіям) як додаткове благо у такий спосіб. Представник позивача зазначає, що облік паливно-мастильних матеріалів ведеться на належному рівні, на підприємстві є відповідальні особи, які несуть матеріальну відповідальність за нестачу паливно-мастильних матеріалів, а зняття залишків палива, що знаходяться у паливних баках транспортних засобів є недоцільним та недоречним, фізично виконані бути не можуть, оскільки таке б призвело до зупинки всього парку транспортних засобів та зупинення руху на маршрутах, які обслуговуються позивачем. Окрім того, представник позивача посилається і на те, що отримання додаткового блага можливе тільки поза межами виконання трудових обов`язків за приписами п.п.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України, а тому вартість палива, яка залишається у паливному баку автомобіля після завершення робочої зміни водія не може бути його додатковим благом, оскільки транспортні засоби, які перевозять пасажирів працюють безперервно, відповідно, залишки пального використовуються наступною зміною водіїв. За викладеного, позивач зазначає, що не виплачував своїм працівникам (водіям) додаткового блага у вигляді палива, яке залишалося після робочої зміни у паливних баках транспортних засобів, а, відповідно, і не припускався порушень щодо заниження ПДФО, військового збору та єдиного внеску. Також позивач посилається і на неправильність розрахунку штрафних санкцій за податковими повідомленнями-рішеннями №, №, оскільки повторність виникає тільки у випадку, коли контролюючим органом визначалося раніше податкове зобов`язання протягом останніх 1095 днів за приписами п.123.1 ст.123 ПК України, що узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду у його постанові від 14.05.2019р. у справі №813/3641/15. Окрім того, у заяві про збільшення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 12.07.2019р. за яким до позивача застосовано штраф у розмірі 510,00 грн. за не надання на вимогу контролюючого органу від 21.06.2019р. витребуваних копій документів, позивач посилається на те, що наведених порушень не допускав, запит про надання копій документів позивач отримав 21.06.2019р. о 15:00 годині у п`ятницю, напередодні вихідних та святкових днів, кількість запитуваних документів становила біля 7000 штук за чотири роки, що призвело до неможливості їх надання у повному обсязі через недостатність часу для його виконання з огляду на великий їх обсяг виготовлення та обмежений час, що, на думку позивача, було недоцільним, оскільки всі оригінали документів були надані під час проведення перевірки та були досліджені посадовими особами відповідача в акті перевірки від 09.07.2019р. У відповіді на відзив позивач посилається на ті ж самі обставини, що і у позові, додатково вказує і на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 12.09.2019р. у справі №806/1537/16.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, у письмовому відзиві на позов та у поясненнях просив у задоволенні даного позову відмовити повністю посилаючись на те, що вибірковою перевіркою первинних документів - шляхових листів, було встановлено відхилення між заправленим та використаним (згідно норм) паливом, яке було отримане та не використане (не відзвітоване) водіями. У зв`язку із відсутністю обліку залишків палива по кожному автомобілю та не наданням пояснень і їх документального підтвердження стосовно виявлених відхилень між заправленим та використаним (згідно норм) паливом, яке було отримане та не використане, включається до місячного доходу водіїв як додаткове благо у вигляді безоплатно отриманого та не використаного у господарській діяльності підприємства (не відзвітованого) пального, а, відповідно, позивач, як податковий агент, повинен був на таке отримане додаткове благо водіїв нарахувати ПДФО, військовий збір, єдиний внесок та не нарахування їх призвело до заниження відповідних податків позивачем в порушення ст.ст. 14, 18, 163, 164, 167, 168, 171, 176 ПК України. Також позивачем не нараховано та не утримано і не перераховано до бюджету єдиний соціальний внесок із доходу у вигляді сплати за послуги міжнародного зв`язку в порушення п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464. Щодо розміру застосування штрафних санкцій відповідно до ст.127 ПК України представник відповідача зазначає, що у разі виявлення під час однієї перевірки податкового агента декількох випадків не нарахування (неутримання, несплати) сум податку під час виплати доходу на користь громадян, застосуванню підлягають збільшені розміри штрафних санкцій, передбачені ст.127 ПК України відповідно до кількості вчинених податкових порушень та аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31.07.2018р. у справі №820/4767/17. Щодо застосування до позивача штрафу у розмірі 510 грн. за не надання позивачем витребуваних копій документів на запит від 21.06.2019р. за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням від 12.07.2019р. відповідач зазначає, що на запит №6 від 21.06.2019р. про надання копій документів до 25.06.2019р. 10-00 годин, позивачем копії документів надано частково, а саме: за січень 2017р., інші запитувані копії документів не надані, а тому відповідач вважає, що оспорюване податкове повідомлення-рішення від 12.07.2019р. є правомірним.

Ухвалою суду від 21.08.2019р. було відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.09.2019р. (а.с.2 том 1).

20.09.2019р. у підготовчому засіданні у зв`язку із явкою представника відповідача із неналежно оформленою довіреністю та, як наслідок, не допуску до участі у підготовчому засіданні, була оголошена перерва до 04.10.2019р., що підтверджується протоколом підготовчого засідання (а.с.20-21 том 23).

У підготовчому засіданні 21.10.2019р., з метою надання позивачеві часу для підготовки та подання заяви про збільшення позовних вимог було продовжено строк підготовчого провадження у даній справі до 20.11.2019р. згідно ухвали суду та оголошена перерва у підготовчому засіданні до 20.11.2019р., що підтверджується протоколом підготовчого засідання (а.с.78-80 том 23).

У підготовчому засіданні 20.11.2019р. було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено судовий розгляд її по суті на 04.12.2019р., що підтверджується протоколом підготовчого засідання та ухвалою суду (а.с.115-117 том 23).

У ході судового розгляду даної справи судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Ігрек» зареєстроване 29.10.1993р. як юридична особа за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул. Караваєва, буд. 11, перебуває на обліку у Новокодацькому ДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, що підтверджується відомостями з ЄДРПОУ та інформацією, наведеною у акті перевірки від 09.07.2019р., яка сторонами не оспорюється (а.с.18-19,21-24 том 1).

У період з 20.05.2019р. по 02.07.2019р. на підставі наказу №2507-п від 24.04.2019р., направлень від 24.04.2019р., від 25.06.2019р. посадовими особами контролюючого органу була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача щодо повноти нарахування та сплати ПДФО, військового збору, єдиного соціального внеску за період діяльності з 01.04.2016р. по 31.03.2019р. за наслідками якої був складений акт від 09.07.2019р. №37527/04-36-13-06/20227697 за висновками якого встановлені порушення позивачем, а саме:

- ст.ст.164,167,168, п.176.2 ст.176 ПК України в результаті чого занижено ПДФО на загальну суму 605418,42 грн. за період з квітня 2016р. по березень 2019р.;

- абз. «б» п.176.2 ст.176 ПК України у Податкових розрахунках за формою №1-ДФ в повному обсязі не відображені суми наданого працівникам підприємства доходу у вигляді сплати за послуги міжнародного зв`язку та доходу у вигляді безоплатно отриманого та не використаного у діяльності підприємства (не відзвітованого) пального ( за ознакою доходи фізичних осіб « 126»);

- ст.ст.164,167,168, п.176.2 ст.176 ПК України п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України в результаті чого занижено військовий збір на загальну суму 41370,26 грн. за період з квітня 2016р. по березень 2019р.;

- п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464 в результаті чого занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 606763,82 грн. з квітня 2016р. по березень 2019р., що підтверджується змістом наведеного акту (а.с.21-75 том 1).

На підставі вищезазначеного акту перевірки, контролюючим органом були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій 05.08.2019р., а саме:

- № форми «Д» за яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з ПДФО у загальному розмірі 1050687,51 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 600446,81 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) згідно п.127.1 ст.127 ПК України 450240,70 грн., що підтверджується відповідною копією рішення та розрахунку штрафних санкцій (а.с.136-138 том 1);

- № форми «Д» за яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у загальному розмірі 71797,02 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 41030,55 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) згідно п.127.1 ст.127 ПК України 30766,47 грн., що підтверджується відповідною копією рішення та розрахунку штрафних санкцій (а.с.139-141 том 1);

- № форми «ПС» за яким до позивача на підставі п.119.2 ст.119 ПК України застосовані штрафні санкції у розмірі 510 грн., що підтверджується відповідною копією рішення та розрахунку штрафних санкцій (а.с.142-143 том 1);

- вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ю- за якою позивачеві нараховано недоїмку по сплаті єдиного соціального внеску на загальну суму 601781,43 грн., що підтверджується копією відповідної вимоги наявної у справі (а.с.132 том 1);

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування не нарахованого єдиного внеску на загальну суму 300882,18 грн., що підтверджується копією наведеного рішення та копією розрахунку штрафних санкцій (а.с.133-135 том 1).

При цьому, у рамках вищенаведеної планової виїзної перевірки, посадовими особами відповідача був складений акт №25259/04-36-13-06/20227697 від 25.06.2019р. за яким встановлено порушення позивачем п.44.1, п.44.3 ст.44 ПК України, яке полягає у не наданні позивачем у повному обсязі на запит відповідача №6 від 21.06.2019р. запитуваних копій документів, що підтверджується копією наведеного акту (а.с.91-92 том 23).

На підставі вказаного вище акту від 25.06.2019р. контролюючим органом 12.07.2019р. було прийнято податкове повідомлення-рішення № форми «ПС» за яким на підставі п.121.1 ст.121 ПК України до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 510 грн., що підтверджується копією відповідного рішення (а.с.94 том 23).

Зазначене податкове повідомлення-рішення позивачем було оспорено шляхом подання відповідної скарги до вищестоящого податкового органу за результатами розгляду якої було прийнято рішення від 26.09.2019р. за яким скарга позивача залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 12.07.2019р. залишено без змін (а.с.95-97 том 23).

Позивач оспорює вищенаведені податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, просить визнати їх протиправними та скасувати з підстав відсутності фактів порушень позивачем податкового законодавства, оскільки позивачем жодних додаткових благ у не грошовій формі своїм працівникам (водіям) у вигляді невикористаного у паливних баках автомобілів пального не надавалось, а, відповідно, і доходу не нараховувалось та не виплачувалось, а невикористане у паливних баках автомобілів паливо після завершення робочої зміни використовувалось іншими водіями, окрім того, вважає, що не відображення одним із водіїв у подорожному листі пробігу транспортного засобу після закінчення робочої зміни не може бути підставами для висновку про отримання таким водієм додаткового блага у вигляді невикористаного пального з урахуванням того, що у ході перевірки нестачі паливно-мастильних матеріалів на підприємстві не виявлено, а відповідачем жодними доказами не підтверджено.

Заслухавши учасників справи, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю.

Задовольняючи позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень№, №, № від 05.08.2019р., вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю- від 05.08.2019р., рішення № про застосування штрафних санкцій від 05.08.2019р., суд виходить з наступного.

Підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 ст.14 ПК України визначено, що податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб є - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків згідно до п.18.1 ст.18 ПК України.

Підпунктом 163.1.1 п.163.1 ст.163 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

У відповідності до вимог п.п.168.1.1 п. 168.1 ст.168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (18 відсотків від об`єкта оподаткування).

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету - п.п.168.1.2 п.168.1 ст.168 ПК України.

У відповідності до вимог п.171.1, п.171.2 ст.171 ПК України визначено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є, зокрема, податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Згідно до п.176.2 ст.176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду.

Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішення Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотка, який утримується із суми доходу, що є об`єктом оподаткування відповідно до ст.163 ПК України відповідальними за утримання якого є також податкові агенти, визначені у статті 171 ПК України.

Також і згідно до вимог ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-УІ (далі закон №2464) саме на роботодавця покладено обов`язок по нарахуванню та сплаті єдиного внеску до бюджету на суми нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі у натуральній формі, що визначаються Законом України «Про оплату праці».

При цьому, відповідно до абз. «е» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, є доходом, отриманим платником податку, як додаткове благо.

Підпунктом 14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що додаткові блага це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Аналіз вказаних норм вищенаведеного законодавства свідчать про те, що саме на позивача як роботодавця, а, відповідно, визначеного податковим агентом своїх працівників (водіїв автобусів), покладено обов`язок по нарахуванню, утриманню та перерахуванню до бюджету таких обов`язкових платежів як ПДФО, військового збору та єдиного внеску при нарахуванні та виплаті доходів працівникам підприємства, а також і подання податкового розрахунку із відображенням відповідних сум виплачених доходів до контролюючого органу, у тому числі і при наданні (виплаті) доходів у негрошовій формі щодо безоплатно отриманих товарів, які визначені додатковими благами.

При цьому, додатковими благами вважаються, зокрема, матеріальні чи нематеріальні цінності, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, за умови, якщо такий дохід не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму.

Разом з тим, у ході судового розгляду справи, судом було встановлено, що водії, які керували транспортними засобами позивача у паливних баках яких залишалося не використаним паливо на кінець робочої зміни, знаходяться у трудових відносинах із підприємством позивача, що не заперечувалося представником відповідача та не спростовано останнім жодними належними та достатніми доказами у відповідності до вимог ст.ст.72-73 Кодексу адміністративного судочинства України.

За наведених обставин, аналізу вищенаведених норм щодо визначення поняття «додаткового блага», наведеного у п.п.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України у їх сукупності, суд приходить до висновку, що, у даному випадку, відносини позивача із водіями транспортних засобів, у паливних баках яких залишалося пальне після закінчення робочої зміни, пов`язані з виконанням трудових відносин, а тому надання роботодавцем таких матеріальних цінностей (невикористане паливо) не можуть вважатися додатковими благами таких водіїв.

При цьому, слід зазначити, що посилання відповідача у акті перевірки та у судовому засіданні на те, що водіями транспортних засобів у паливних баках яких на кінець робочої зміни залишалося невикористаним пальне, яке було надано позивачем його працівникам (водіям) як додаткове благо є лише припущеннями посадових осіб, які жодними доказами не підтверджені, таких доказів суду не надано.

Є безпідставними та необґрунтованими і посилання представника відповідача в якості належних доказів на відомості, які наведені у подорожніх листах, оскільки проаналізовані судом копії подорожніх листів (а.с.146-251 том 1, а.с.1-250 том 2,а.с.1-251 том 3, а.с.1-250 том 4, а.с.1-251 том 5, а.с.1-250 том 6, а.с.1-251 том 7, а.с.1-250 том 8, а.с.1-250 том 9, а.с.1-249 том 10, а.с.1-250 том 11, а.с. 1-250 том 12, а.с.1-249 том 13, а.с.1-250 том 14, а.с.1-250 том 15, а.с.1-250 том 16, а.с.1-249 том 17, а.с. 1-251 том 18,а.с.1-254 том 19, а.с.1-250 том 20, а.с.1-251 том 21, а.с. 1-249 том 22, а.с.1-6 том 23) не містять жодної інформації про те, що відповідний конкретний водій транспортного засобу отримав у вигляді доходу невикористане у паливному баку автомобілю пальне як додаткове благо, а тому інформація наведена у вищевказаних подорожніх листах не є належними доказами у розумінні ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також судом враховується і те, що при проведенні перевірки посадовими особами відповідача жодних дій зі зняття залишків палива у транспортних засобах, наведених у актах перевірки не проводилося, а відповідно, є необґрунтованими та безпідставними висновки посадових осіб відповідача проведені лише на підставі подорожніх листів, оскільки перевірити залишки палива навіть і на момент закінчення робочої зміни у кожному транспортному засобі ні фізично, ні технічно є неможливим, оскільки спідометри жодного транспортного засобу не показують інформації щодо кількості використаного палива та кількості його залишку після робочої зміни, а тому наведені у акті перевірки та у додатках до акту перевірки висновках про кількість невикористаного палива, яке залишалося у паливних баках автомобілів після робочої зміни лише за відомостями, які наведені у подорожніх листах з урахуванням пробігу авто є лише припущеннями посадових осіб відповідача, які не підтверджені жодними доказами.

На вимогу суду, пояснити яким саме чином вираховувалася посадовими особами відповідача кількість невикористаного палива у паливних баках транспортних засобів позивача на кінець робочої зміни конкретного водія, представник відповідача не зміг, зазначив лише про інформацію, яка наведена у подорожних листах щодо зазначеного пробігу транспортного засобу.

Проте, зміст подорожніх листів не містить інформації про кількість використаного чи невикористаного палива на кінець робочої зміни конкретно взятого водія, а містить лише пробіг відповідного певного транспортного засобу, що не є належними підставами для висновків про кількість невикористаного палива без урахуванням витрат палива у міському режимі, за межами міста, стояння автомобілів у пробках на світлофорах, погодні умови та інше.

Також слід зазначити, що не зняття позивачем залишків палива у паливних баках автомобілів після закінчення кожної робочої зміни конкретного водія та не ведення обліку таких залишків на підприємстві не може служити безумовними підставами для висновків про надання позивачем своїм працівникам (водіям) додаткового блага у вигляді невикористаного пального, яке залишається у паливних баках автомобілів після закінчення робочої зміни за відсутності відповідних доказів саме про отримання такого блага, а саме: відомостей про отримання та іншого, які відповідачем суду не надані.

За таких обставин із аналізу вищенаведених досліджених судом обставин у даній справі та аналізу вищенаведених норм чинного законодавства, перебування водіїв у трудових відносинах з позивачем та отримання паливно-мастильних матеріалів такими водіями саме з виконанням ними трудових обов`язків, судом не встановлено жодними доказами отримання такими водіями додаткового блага у вигляді невикористаного палива, тому відповідачем не підтверджено фактів заниження позивачем ПДФО, а, відповідно, і не встановлено заниження і військового збору та єдиного соціального внеску у спірний перевіряємий період, що свідчить про протиправність прийняття відповідачем вищенаведених оспорюваних податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій від 05.08.2019р.

Є безпідставними та необґрунтованими і посилання відповідача на порушення позивачем вимог п.176.2 ст.176 ПК України щодо не відображення у повному обсязі сум наданих працівникам підприємства доходу у вигляді безоплатно отриманого та не використаного у діяльності підприємства пального у податкових розрахунках за формою №1-ДФ з урахуванням того, що судом у ході судового розгляду справи було встановлено відсутність фактів виплати позивачем своїм працівникам додаткового блага у вигляді невикористаного пального, що свідчить про те, що позивачем не вчинялося жодних дій по заниженню позивачем ПДФО, військового збору та єдиного внеску, (таких доказів відповідачем суду не надано), а тому оспорюване податкове повідомлення-рішення № від 05.08.2019р. про застосування до позивача штрафу у розмірі 510 грн. за порушення п.119.2 ст.119 ПК України є протиправним.

При цьому, слід зазначити, що судом не надається оцінка правомірності розміру застосування відповідачем штрафних санкцій на підставі ст.127 ПК України за оспорюваними вищенаведеними податковими повідомленнями-рішеннями від 05.08.2019р. із врахуванням правових позицій Верховного Суду, на які посилаються учасники справи, з огляду на те, що із наданих учасниками справи копій документів судом не встановлено, а відповідачем не доведено, фактів надання позивачем своїм працівникам (водіям) доходу як додаткового блага у вигляді невикористаного палива у перевіряємому періоді, а відповідно, і не встановлено заниження позивачем ПДФО, військового збору та єдиного внеску, що є достатніми підставами для визнання протиправними та скасування оспорюваних рішень без аналізу правомірності розміру застосування таких штрафних санкцій відповідачем, що є другорядними підставами при їх прийнятті.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № форми «ПС» за яким на підставі п.121.1 ст.121 ПК України до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 510 грн., за порушення, яке полягає у не наданні позивачем у повному обсязі на запит відповідача №6 від 21.06.2019р. запитуваних копій документів, суд виходить з такого.

За приписами п.44.1 ст.44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності п.44.3 ст.44 наведеного Кодексу.

У відповідності до вимог п.85.2 ст.85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно до вимог п.85.4 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень за приписами п.121.1 ст.121 ПК України.

Системний аналіз вищенаведених вимог чинного податкового законодавства свідчить про те, що на платника податків покладено обов`язок по наданню після початку перевірки контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю і лише не надання таких оригіналів документів та їх копій тягне для платника податків відповідальність у вигляді застосування штрафу у наведеному розмірі.

Разом з тим, як встановлено у ході судового розгляду справи у межах проведення перевірки, до початку перевірки, позивачем відповідачеві надавалися всі оригінали документів за період з 01.04.2016р. по 31.03.2019р., які були перевірені та відповідним документам була надана оцінка у акті перевірки за весь період, що підтверджується змістом акту перевірки та у додатках до нього від 09.07.2019р.(а.с.21-75 том 1).

Зазначений факт надання позивачем у ході проведення перевірки всіх оригіналів первинних документів не був спростований відповідачем жодними доказами, а, навпаки, був підтверджений і представником відповідача у ході судового розгляду справи.

При цьому, представник відповідача не зміг пояснити необхідності витребування копій документів ще й за запитом №6 від 25.06.2019р., які були надані посадовим особам контролюючого органу у оригіналах до початку перевірки.

Отже, зазначене вище свідчить про те, що позивач, як платник податку, забезпечив збереження документів та до початку перевірки надав їх оригінали на вимогу посадових осіб контролюючого органу, що підтверджено змістом акту перевірки та додатків до нього (а.с.21-75 том 1).

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що надання позивачем оригіналів документів до початку перевірки, що підтверджено змістом акту перевірки від 09.07.2019р., свідчить про виконання останнім вимог п.44.1, п.44.3, п.85.2, п.85.4 ПК України, а тому застосування до позивача штрафних санкцій за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням № від 12.07.2019р. за не надання позивачем у повному обсязі витребуваних запитом №6 від 25.06.2019р. копій документів є протиправним та таким, що не відповідає вимогам п.121.1 ст.121 ПК України

При цьому, слід зазначити, що нормами п.121.1 ст.121 ПК України передбачена відповідальність платника податків за не надання контролюючому органу оригіналів чи копій документів взагалі.

Вказані норми не передбачають відповідальності у разі не надання платником податків у повному обсязі (надання їх частково).

Так, як свідчать матеріали справи, позивач надав до перевірки оригінали всіх первинних документів та частково надав і їх копії на запит №6 від 25.06.2019р., зокрема за січень 2017р., що підтверджено і актом від 25.06.2019р., тобто, зазначене не може свідчити про те, що позивач не надав копій документів до перевірки взагалі, а відповідно, зазначені обставини надання документів в оригіналах в повному об`ємі та частково на запит №6 від 25.06.2019р.не можуть бути підставами для застосування до позивача відповідальності за ненадання документів взагалі за приписами п.121.1 ст.121 ПК України.

При цьому, судом враховується і те, що відповідачем при прийнятті оспорюваного податкового повідомлення-рішення безпідставно не були враховані такі причини неможливості виготовлення всіх копій документів (біля 7000 копій) за 4 роки діяльності підприємства у дуже короткий строк з 21.06.2019р. у п`ятницю після 15.00 години (після отримання запиту) та напередодні вихідних і святкових днів, до 25.06.2019р. до 10-00 години, які, на думку суду, є поважними причинами для невиконання запиту відповідача №6 від 25.06.2019р.у такі стислі строки з урахуванням того, що у період з 20.05.2019р. по 02.07.2019р. позивачем були надані для вивчення посадовим особам відповідача оригінали наведених документів, що знайшло своє відображення у акті перевірки від 09.07.2019р.

З огляду на викладене, та враховуючи, що із вищенаведених документів судом встановлено, що позивачем було виконано свій обов`язок по наданню контролюючому органу оригіналів документів до початку проведення перевірки, суд приходить до висновку, що застосування відповідачем до позивача штрафних санкцій у розмірі 510 грн. на підставі п.121.1 ст.121 ПК України за вищенаведеним оспорюваним податковим повідомленням-рішенням є протиправним.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, представником відповідача у ході судового розгляду справи не доведено жодними належними, достатніми та достовірними доказами правомірність прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій від 05.08.2019р., податкового повідомлення-рішення від 12.07.2019р. з урахуванням аналізу обставин встановлених судом та норм податкового законодавства у відповідності до вимог ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом не можуть бути покладені в основу даного судового рішення та відхиляються посилання представника відповідача на те, що доказами відхилення між заправленим та використаним (згідно норм) паливом, яке було отримане та не використане (не відзвітоване) водіями, яке є додатковим благом наданим позивачем як податковим агентом вищевказаним водіям підтверджується інформацією, наведеною у шляхових листах, оскільки вказане не відповідає дійсності, так як проведений судом аналіз змісту відповідних подорожніх листів (шляхових листів) не містять такої інформації про отримання водіями в якості додаткового блага не використаного ними за робочі зміни палива, зміст даних подорожніх листів навіть не містить таких граф про отримання водіями додаткового блага у вигляді невикористаного палива, у зв`язку з чим наведені копії подорожніх листів не можуть бути належними доказами у розумінні ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, слід зазначити, що недоліки у оформленні подорожніх листів водіями автобусів, самі по собі не можуть бути безумовною підставою для висновків про отримання такими водіями доходу як додаткового блага у вигляді невикористаного палива у паливних баках автомобілів після закінчення робочої зміни, а є лише припущеннями посадових осіб контролюючого органу, які жодними доказами не підтверджені.

Також є безпідставними і посилання відповідача на відсутність ведення на підприємстві обліку зняття залишків палива у паливних баках автомобілів після закінчення робочої зміни кожного конкретного водія, оскільки обов`язковість ведення у такий спосіб обліку залишків не передбачено жодними нормами чинного законодавства, а відповідно, платник податків веде бухгалтерський облік на свій розсуд та ризик виходячи з вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

При цьому, представник відповідача не зміг пояснити яким чином у такому випадку фізично та технічно можливо відслідкувати витрати палива, яке залишається невикористаним у паливних баках автомобіля після закінчення роботи конкретного водія з урахуванням технічних можливостей, які відображає спідометр такого транспортного засобу, який не відображає ні кількості використаного палива, ні кількості його залишку, такі дії технічно є неможливими, а вирахування перевіряючими витрат і залишку пального у паливних баках автомобілів лише за шляховими листами, які містять лише пробіг авто є неповним в силу недоліків (помилок) у оформленні подорожніх листів, які були зафіксовані під час перевірки та які через людський фактор мають місце на кожному із таких підприємств-перевізників, що було підтверджено і усними поясненнями представника позивача.

Судом критично надається оцінка твердженням представника відповідача про те, що позивачем не нараховано та не утримано і не перераховано до бюджету єдиний соціальний внесок із доходу у вигляді сплати за послуги міжнародного зв`язку в порушення п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464, обставини яких описані в акті перевірки, оскільки на вимогу суду представником відповідача на підтвердження зазначеного жодних належним та допустимих доказів суду не надано з урахуванням вимог ст.ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, зі змісту акту перевірки вбачається, що посадовими особами відповідача у п.3 акту описані лише обставини щодо відображення витрат на оплату стільникового зв`язку за яким встановлено перерахування позивачем коштів за послуги міжнародного роумінгу за період з квітня 2016р. березень 2019р. у загальному розмірі 62758,86 грн. та зазначено про те, що у вказаний період працівники підприємства не перебували у відрядженнях за межами державного кордону України та згідно наданих пояснень позивачем було встановлено, що міжнародний роумінг використовує замісник директора по комерційній діяльності, проте, акт перевірки не містить посилань на конкретні пункти і статті норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та не містить висновку які саме пункти і статті чинного податкового законодавства порушені позивачем у даному випадку, що не відповідає вимогам Порядку оформлення документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків юридичними особами та їх відокремленими підрозділами затвердженого Міністерством фінансів України 20.08.2015р. №727.

З огляду на наведене, доводи відповідача щодо порушень позивача, пов`язаних із відображенням витрат за послуги міжнародного роумінгу, є неспроможними та необґрунтованими, оскільки відповідач не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскарженого рішення (в акті перевірки від 09.07.2019р. докази на порушення норм закону відсутні), виходячи з вимог абз.2 ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши у відповідності до вимог ч.2 ст.2 наведеного Кодексу правомірність прийняття відповідачем як суб`єктом владних повноважень оспорюваних податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій, суд приходить до висновку, що викладені в актах перевірок від 09.07.2019р. та від 25.06.2019р. обставини, що слугували підставами для прийняття оспорюваних вищенаведених рішень є неправомірними та не обґрунтованими, спростовуються вищенаведеними доказами, а тому оспорювані рішення є такими, що прийняті не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Приймаючи до уваги викладене, судом встановлено, що відповідачем при прийнятті оспорюваних податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій, були порушені права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними та скасування оспорюваних рішень.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову у повному обсязі, слід стягнути з бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на користь позивача понесені ним згідно платіжного доручення №12121 від 12.08.2019р. судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 19210 грн. 00 коп. (а.с.3 том 1).

Окрім того, слід зазначити, що з урахуванням перебування судді Конєвої С.О. у черговій відпустці згідно довідок кадрового забезпечення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у період з 16.12.2019р. по 12.01.2020р. складання повного судового рішення припадає на 13.01.2020р.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Ігрек» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 05.08.2019р., № від 12.07.2019р., вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-, рішення № від 05.08.2019р. задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №, №, № від 05.08.2019р., № від 12.07.2019р., вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю- від 05.08.2019р., рішення № про застосування штрафних санкцій від 05.08.2019р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Ігрек» (49000, м. Дніпро, вул. Караваєва, 11, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 19210 грн. 00 коп. ( дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 13.01.2020р.

Суддя С.О. Конєва