Справа № 546/1249/19
Суддя: Лизенко І. В.
Дата ухвалення: 2020-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

єдиний унікальний номер справи 546/1249/19
номер провадження 2-а/546/4/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2020 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі

головуючої судді Лизенко І.В.,

за участі секретаря судового засідання Коваленка А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в судовій залі у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 546/1249/19 за позовом ОСОБА_1 до інспектора ВМАЗ УППВ в Полтавській області ДАП старшого лейтенанта поліції Мікрюкова Олексія Валерійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

11.11.2019 позивач звернувся до суду з вищеназваною позовною заявою, у якій, просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, винесену у справі про адміністративне правопорушення 09.11.2019, і закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.11.2019 винесено оскаржувану постанову, якою позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680 грн за те, що в цей день, близько 09-00 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом, що використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, та не мав знака аварійної зупинки, чим порушив вимоги п.31.4.7.є ПДР України. Позивач зазначає про незаконність винесеної постанови, посилаючись на те, що відповідачем не було дотримано вимог ст. 258 КУпАП і винесено постанову на місці вчинення правопорушення, проте без розгляду справи, що не дало можливості позивачеві скористатись його правами у повному обсязі і є порушенням порядку розгляду справ. Крім того позивач зазначив, що постанова не містить опису доказів, на підставі яких її винесено, а також, що він не порушував правила дорожнього руху і притягнення його до відповідальності безпідставне, а в самій постанові не зазначено які саме норми закону він порушив. Позивач вказує, що з постанови можна вбачати порушення вимог ст. 37 Закону України «Про дорожній рух», проте автомобіль, яким він керував, пройшов технічну перевірку стану і обов`язковий технічний контроль, що свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП.

12.11.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін і призначено відкрите судове засідання на 21.11.2019, проте розгляд справи було відкладено за клопотанням відповідача до 10.01.2019.

03.12.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач допустив порушення вимог безпеки дорожнього руху 09.11.2019 о 09-00 год., а саме: керував транспортним засобом Рута 25, д.н.з. НОМЕР_1 , який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, та не мав знаку аварійної зупинки, чим порушив вимоги п. 31.4.7.є ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КУпАП, у зв`язку з чим був притягнутий до адміністративної відповідальності. Щодо доказів відповідач зазначив, що вина позивача підтверджується відеозаписом. Щодо порушення порядку розгляду справи відповідачем зазначено, що постанова винесена на місці скоєння правопорушення, з дотриманням вимог ч. 2 ст. 258 КУпАП.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, ч. 1 ст. 126 та ст. 132-1 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Оскільки позивачем, на думку відповідача, було вчинено адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а розгляд справи віднесено до компетенції Національної поліції, у відповідності до вимог ст. 258 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складався.

Судом встановлено, що 09.11.2019 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на позивача за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП (а.с. 8).

Постановою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, у зв`язку з тим, що 09.11.2019 о 09-00 год. він керував транспортним засобом Рута 25, д.н.з. НОМЕР_1 , який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, та не мав знаку аварійної зупинки, чим порушив вимоги п. 31.4.7.є ПДР України (а.с. 8).

Частиною другою статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, зокрема несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

При цьому, зазначене у постанові порушення - відсутність знаку аварійної зупинки, не є технічною несправністю, невідповідністю технічного стану чи обладнання, переобладнання вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, оскільки наявність чи відсутність знаку аварійної зупинки не відноситься до технічного стану чи обладнання транспортного засобу.

Пунктом 31.4.7.є ПДР України заборонена експлуатація транспортного засобу без знаку аварійної зупинки, проте ч. 2 ст. 121 КУпАП не передбачено відповідальність саме за це порушення, з огляду на викладене вище, тому постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП має бути скасована, так як в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Одночасно суд зазначає, що в рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015 вказано, що положення ч. 1 ст. 276 КУпАП в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення. Приймаючи зазначене рішення Конституційний Суд України виходив з того, що в ч. ч. 1, 2 ст. 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Саме на це і звертає увагу Конституційний суд України у вказаному рішенні та зазначає, що аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв`язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Тобто, законом передбачені спеціальні випадки коли постанова може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення, та загальне правило, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення виноситься за місцем його вчинення за результатами розгляду справи про таке правопорушення, які не слід ототожнювати оскільки вони мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Тому посилання позивача на те, що відповідач не мав права виносити оскаржувану постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення є безпідставними та неаргументованими.

Скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 258 КУпАП передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місця його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Після ухвалення рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року, 14.07.2015 року на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» до ст. 258 КУпАП внесені зміни, а саме, після частини першої доповнено новою частиною, якою передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП. Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (в тому числі ст. 121 ч.2 КУпАП). Частиною 5 ст. 258 КУпАП не передбачені винятки щодо необхідності складання протоколу за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху у разі заперечення особи щодо порушення.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі за ч. 2 ст. 121 КУпАП, відбувається в скороченому вигляді, а саме: фіксація адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, передбачених статтую 121 частиною 2 КУпАП.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, посилання позивача на неправомірність дій відповідача щодо складання оскаржуваної постанови на місці скоєння правопорушення є без підставними та необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція вказана у постанові Верховного суду у справі №554/5558/16-а від 15.03.2018.

Враховуючи, що суд, як вказано вище, прийшов до висновку про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 121 КУпАП, то позовні вимоги про скасування постанови та закриття провадження у справі підлягають задоволенню.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 241-246, 286, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до інспектора ВМАЗ УППВ в Полтавській області ДАП старшого лейтенанта поліції Мікрюкова Олексія Валерійовича (місцезнаходження: вул. Європейська, буд. 164, м. Полтава Полтавської області) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 09.11.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня складення в повному обсязі до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Решетилівський районний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Лизенко