Справа № 120/3972/19-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 січня 2020 р. Справа № 120/3972/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара П.А., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" до Управління освіти Могилів-Подільської міської ради Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" до Управління освіти Могилів-Подільської міської ради Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Вінпродтрейд» надіслано до розпорядника інформації - Управління освіти Могилів-Подільської міської ради Вінницької області запит про надання інформації №239 від 20.08.2019 із проханням надати публічну інформацію про використання бюджетних коштів відповідачем. Однак, управлінням освіти надано у відповіді №01-11/434 від 30.08.2019 неповну інформацію на запит щодо частини поставлених питань.

Позивач зауважує, що внаслідок бездіяльності відповідача та ненадання ним повної відповіді на запит порушено його право на доступ до публічної інформації визначене Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Щодо процесуального питання пов`язаного із розподілом судових витрат, позивач зіслався на те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з розглядом справи становить 5911 грн., що складається із судового збору в розмірі 1921 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3990 грн., які підлягають відшкодуванню. При цьому позивач вказав, що докази витрат на професійну правничу допомогу будуть подані суду відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.12.2019 позовну заяву залишено без руху.

10.12.2019 позивачем в межах наданого судом строку усунено недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 05.12.2019.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 12.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Крім того, відповідачу встановлено 15-денний строк з дня отримання ухвали для подачі до суду відзиву на позовну заяву в порядку передбаченому статтею 162 КАС України.

02.01.2020 через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а саме опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 02.01.2020, копія договору про надання правової допомоги №239 від 21.11.2019, копія акту приймання-передачі наданих послуг від 02.12.2019, платіжне доручення №2073 від 03.12.2019.

02.01.2020 на адресу суду від Управління освіти Могилів - Подільської міської ради Вінницької області надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 13.01.2020 відзив на позовну заяву з усіма доданими до нього документами повернуто Управлінню освіти Могилів - Подільської міської ради Вінницької області без розгляду.

В силу положень ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи визначені частиною першою цієї статті у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

20.08.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" звернулось до Управління освіти Могилів-Подільської міської ради, як розпорядника інформації, в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації", із запитом про надання інформації №239, в якому просили:

1. Зареєструвати та розглянути даний запит.

2. Надати інформацію про використання бюджетних коштів, а саме:

2.1. Яку кількість картоплі та квасолі було закуплено управлінням освіти Могилів-Подільської міської ради на підставі договору, який було укладено в результаті проведення процедури закупівлі від 28.03.2017 по предмету закупівлі: Зернові культури та картопля (картопля та квасоля) (ідентифікатор закупівлі UA-2017-02-21-002707-с, договір за №85 укладено 28 березня 2017 року на суму 154105,00 грн.)?

2.2. За якою ціною було закуплено картоплю та квасолю (вказати ціну за 1 кг)?

2.3. Чи мінялася протягом терміну виконання договору ціна закупівлі картоплі та квасолі за 1 кг?

2.4. У разі зміни ціни вказати на якій підставі та згідно яких підтверджуючих документів було змінено ціну, надати копії цих документів.

2.5. Вказати змінену ціну та вказати яку кількість картоплі та квасолі було закуплено по змінених цінах, якщо ціну було змінено.

2.6. Яка сума бюджетних коштів була використана на закупівлю картоплі та квасолі по вищевказаному договору?

3. Надати інформацію, у якій вказати, яким суб`єктом господарювання було виготовлено (вирощено) дану продукцію (із зазначенням назви виробника та його юридичної адреси).

4. Надати копії посвідчень про якість, декларації виробника і (або) іншого документу, який посвідчує якість продукції, що постачалася ФОП ОСОБА_2

5. Надати відповідь на вказаний запит, надати запитувану інформацію та надати копії запитуваних документів у встановлений законодавством термін, шляхом надсилання поштового листа на адресу TOB «Вінпродтрейд»: вул. Волошкова, 51 А, м. Вінниця, 21034 та електронного листа (у pdf. форматі) на e-mail TOB «Вінпродтрейд»: .

Листом №01-11/434 від 30.08.2019 відповідач надав інформацію про закупівлю картоплі у 2017 році. У даному листі зазначено, що Управлінням освіти Могилів-Подільської міської ради на підставі договору, який було укладено в результаті проведення процедури закупівлі від 28.03.2017 по предмету закупівлі: Зернові культури та картопля (картопля та квасоля) (ідентифікатор закупівлі UA-2017-02-21-002707-с, договір за №85 укладено 28 березня 2017 року) на суму 154105,00 грн.

Картоплі та квасолі було закуплено за ціною:

- картопля у кількості 8403,880 кг; ціна за одиницю з ПДВ 5,00 грн.; сума з ПДВ 42019,40 грн.;

- картопля у кількості 12249,980 кг; ціна за одиницю з ПДВ 7,00 грн.; сума з ПДВ 85749,89 грн.;

- квасоля у кількості 13500 кг; ціна за одиницю з ПДВ 20,00 грн.; сума з ПДВ 270 грн.

Вартість картоплі з 5,00 грн. до 7,00 грн. була піднята постачальником без оформлення відповідних документів. Різницю в ціні картоплі за період з липня 2017 року по грудень 2017 року в сумі 24500,00 грн. було повернуто ФОП ОСОБА_2 на рахунок управління освіти згідно платіжного доручення № 107 від 23.11.2018. Кошти в сумі 24500,00 грн. управлінням освіти було повернуто до місцевого бюджету.

На закупівлю картоплі та квасолі було використано бюджетних коштів на суму 59394,00 грн.

У листі також вказано, що документи після використання продукції не зберігаються.

Вважаючи, що відповідачем надано неповну інформацію на інформаційний запит, чим порушено вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації», позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб`єктів стосовно отримання інформації, врегульовані Конституцією України та відповідними спеціальними законами, а саме Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі Закон від 02.10.1996 № 393/96-ВР), Законом України «Про інформацію» від 02.10.1996 № 2657-XII (далі Закон від 02.10.1996 № 2657-XII) та Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (далі Закон від 13.01.2011 № 2939-VI).

Згідно з ч. 2 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон від 02.10.1996 № 2657-XII визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Статтею 1 Закону від 02.10.1996 № 2657-XII визначено, що інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

У свою чергу порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом від 13.01.2011 № 2939-VI.

При цьому суд враховує, що інформаційний запит позивача від 20.08.2019 року був ним поданий та розглянутий відповідачем саме в порядку, визначеному цим Законом, а тому суд надає оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами у зв`язку з поданням та розглядом такого запиту саме з урахуванням вимог Закону від 13.01.2011 № 2939-VI.

Відповідно до статті 1 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до статті 5 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно із статтею 12 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Водночас, в силу вимог п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

Згідно з положеннями ст. 19 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI під запитом на інформацію розуміється прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

У відповідності до частини першої статті 20 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною четвертою тієї ж статті закріплено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відтак, право позивача звертатись із інформаційними запитами та отримати інформацію кореспондує обов`язок відповідача який володіє статусом розпорядника публічної інформації надати достовірну, точну та повну інформацію у встановлені Законом строки.

Статтею 23 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI закріплено право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника інформації та передбачено, що такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити, у тому числі, надання недостовірної або неповної інформації.

У ході розгляду справи, судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із чітко визначеним переліком запитань з метою отримання інформації, що належить до публічної у відповідності до Закону від 13.01.2011 № 2939-VI. Зокрема запитувалася інформація стосовно суб`єкта господарювання яким було виготовлено (вирощено) продукцію (із зазначенням назви виробника та його юридичної адреси), що постачалася за договором №85 від 28.03.2017; копії посвідчень якості, декларації виробника і (або) іншого документу, який посвідчує якість продукції, що постачалася ФОП ОСОБА_2 .

Проте, як встановлено судом із оглянутого листа від 30.08.2019 №01-11/434 (відповідь на запит), відповідачем не надано відповіді на вказані питання (а.с.8).

Зокрема в листі від 30.08.2019 №01-11/434 відповідачем не зазначено інформації про суб`єкта господарювання, яким було виготовлено продукцію (із зазначенням назви виробника та його юридичної адреси) та не надано копій посвідчень якості, декларації виробника і (або) іншого документу, який посвідчує якість продукції, що постачалася ФОП ОСОБА_2 Причиною ненадання інформації зазначено: "Інші документи після використання продукції не зберігаються".

Надаючи оцінку факту ненадання інформації, яким суб`єктом господарювання було виготовлено продукцію (питання № 3) та підставам її ненадання, що вказані відповідачем, суд враховує таке.

Як зазначалося обов`язок відповідача (розпорядника інформації) при розгляді запиту носить комплексний характер та охоплює зобов`язання надати у відповіді на запит достовірну, точну та повну інформацію у встановлені Законом строки. При цьому суд зазначає, що визначальним при оцінці стану виконання цього обов`язку є та інформація (або причини її ненадання) яка (які) зазначені у відповіді на запит.

Суд встановив, що інформацію запитувану у п. № 3 прохальної частини запиту від 20.08.2019 відповідач у відповіді від 30.08.2019 не надав. Причиною її ненадання зазначено твердження загального характеру: "Інші документи після використання продукції не збереглися".

У свою чергу, порядок зберігання запитуваної позивачем інформації та документів регулюється Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5 (далі - Перелік № 578/5)

Пунктом 1.4 Переліку № 578/5 передбачено, що цей перелік є нормативно-правовим актом, призначеним для використання всіма організаціями при визначенні строків зберігання документів, їх відборі на постійне та тривале (понад 10 років) зберігання (далі - архівне зберігання) або для знищення.

Відтак, відповідач є організацією на яку поширюється дія вказаного Переліку, щодо строків зберігання документації тому останній зобов`язаний їх дотримуватись.

Згідно п. 1.7 Переліку № 578/5 строки зберігання документів, визначені в цьому Переліку, є мінімальними, їх не можна скорочувати. Продовження в організаціях строків зберігання документів, передбачених цим Переліком, допускається у випадках, якщо ця потреба спричинена специфічними особливостями роботи конкретної організації.

Пунктом 2.10 Переліку № 578/5 передбачено, що обчислення строків зберігання документів проводиться з 01 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством.

Відповідно до п. 1987 розділу 6.1 Переліку № 578/5, акти якості продукції, що приймаються від постачальника зберігаються 3 роки.

Крім того, суд зазначає, що якість окремих продуктів може бути підтверджена різними документами в залежності від виду продукту який постачається. Тому, застосоване у п. 1987 розділу 6.1 Переліку № 578/5 поняття "акти якості продукції" не підлягає лише буквальному тлумаченню та може включати в себе усі інші документи, що посвідчують якість продукції, у тому числі посвідчення про якість, сертифікат відповідності якості товару, свідоцтвами тощо.

Як встановлено судом, позивач просив надати копії посвідчень якості, декларації виробника і (або) іншого документу, який посвідчує якість продукції, що постачалася ФОП ОСОБА_2 за договором закупівлі від 28.03.2017 №85.

Таким чином, належним способом виконання запиту у цій частині є надання позивачу документу про якість товару, вид якого визначається в залежності від товару, що був предметом договору поставки. Ненадання ж запитуваних документів оцінюється судом як надання неповної відповіді на запит про надання публічної інформації від 20.08.2019 №239.

Крім цього, у випадку, якщо відповідач на момент надання відповіді вважав, що в нього відсутні підстави для надання копій документів, які запитувались у запиті, він повинен про це чітко зазначити у відповіді на запит.

Також враховуючи норми Переліку № 578/5 та правову природу запитуваної інформації (документів), суд зазначає, що термін зберігання документів за договором закупівлі від 28.03.2017 №85 не завершився станом на 30.08.2019 (дата відповіді на запит), а тому зазначена причина ненадання інформації на запит характеризує надану відповідь на запит як неповну.

Крім того, у листі від 30.08.2019 не зазначено жодну з підстав, передбачених частиною першою статті 22 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, яка слугувала б законною підставою для відмови у наданні в повному обсязі запитуваної інформації.

Враховуючи те, що позивачу надано неповну відповідь та не надано копій усіх документів відповідно до запиту на інформацію, суд вважає, що відповідач вчинив протиправні дії щодо неналежного розгляду та не надання повної інформації на запит позивача від 20.08.2019 №239, чим порушив норми Закону від 13.01.2011 № 2939-VI. За таких обставин позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13 січня 2011 року (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

У цьому випадку, задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу повну інформацію на його інформаційний запит від 20.08.2019 №239 є засобом дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Що ж до встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання звіту, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Тобто, питання щодо зобов`язання відповідача подати такий звіт вирішується судом під час постановлення судового рішення.

Таким чином, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду а не його обов`язком, і має застосовуватися у виключних випадках.

Разом з тим, слід вказати, що позивач зазначаючи про необхідність встановлення судового контролю не зазначає про причини такої (необхідності) чи обставини, які б свідчили, що рішення суду ухвалене у даній справі не буде виконано відповідачем.

В даному ж випадку, приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням зазначеного рішення, наголошуючи при цьому, що, відповідно до ч. 2-3 ст. 14, ст. 370 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Що стосується процесуального питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то суд при його вирішенні керується наступними мотивами.

Про витрати на професійну правничу допомогу зазначено у статті 134 КАС України. Так, частиною 1 цієї статті визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Судом встановлено, що в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 21.11.2019 № 239, акт приймання-передачі наданих послуг від 02.12.2019, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом від 02.01.2020, а також платіжне доручення від 03.12.2019 №2073, що підтверджує оплату в розмірі 3990 грн. за надані послуги.

Як видно з матеріалів справи, 21.11.2019 між позивачем ТОВ «Вінпродтрейд» в особі директора Продана П.М. та адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «Якименко та партнери» в особі президента Якименка О.О. укладено Договір №239 про надання правової допомоги.

За умовами цього договору (пункти 1.1, 2.1) адвокатське об`єднання приймає на себе доручення Клієнта надавати останньому та в його інтересах оплатну правову допомогу, на умовах, визначених цим Договором, а саме складання позовної заяви про оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника публічної інформації, у частині доступу до публічної інформації, у зв`язку з неповною відповіддю на запит про надання публічної інформації №239 від 20.08.2019 управлінням освіти Могилів-Подільської міської ради Вінницької області.

Вартість правової допомоги (гонорар) за цим договором зазначається в акті приймання-передачі наданих послуг.

Згідно висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 09.04.2019 у справі №826/2689/15, надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, з урахуванням тривалості розгляду справи, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

У цьому випадку доказом понесення витрат позивача на правничу допомогу є платіжне доручення № 2073 від 03.12.2019 на виконання умов Договору від 21.11.2019 №239, відповідно до якого позивач сплатив гонорар у розмірі 3990 грн.

Як видно з акта приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору про надання правової допомоги №239 від 21.11.2019, а також детального опису робіт (наданих послуг) надано позивачеві такі юридичні послуги:

- складання позовної заяви про оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника публічної інформації, у частині доступу до публічної інформації, у зв`язку з неповною відповіддю на запит про надання публічної інформації №239 від 20.08.2019 управлінням освіти Могилів-Подільської міської ради Вінницької області - вартістю 3990 грн.; складність справи - звичайна; затрачено 6 годин часу; вартість 1 години часу витраченої на надання послуг становить 665 грн. Таким чином, загальна вартість наданих послуг відповідно до Договору становить 3990 грн. та розраховувалось наступним чином: 665,00 (грн.) х 6 (год.) = 3990 грн.

Надання вказаних адвокатських послуг повністю підтверджується матеріалами справи і, на думку суду, є доведеним, а витрати є фактичними і неминучими, їхній розмір - обґрунтованим.

З огляду на викладене, беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3990 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1921 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3990 грн. належить стягнути на користь ТОВ "Вінпродтрейд" за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління освіти Могилів - Подільської міської ради Вінницької області щодо неналежного розгляду запиту про надання інформації №239 від 20.08.2019.

Зобов`язати Управління освіти Могилів - Подільської міської ради Вінницької області повторно розглянути запит про надання інформації №239 від 20.08.2019 та надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" повну інформацію.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3990,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління освіти Могилів - Подільської міської ради Вінницької області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" (21034, м. Вінниця, вул. Волошкова, 51 А, )

Відповідач: Управління освіти Могилів-Подільської міської ради Вінницької області (24000, Вінницька область, м. Могилів-Подільський, вул. Полтавська, 25, )

Суддя Комар Павло Анатолійович