Справа № 761/18006/19
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
головуючого судді Горяйнова А.М.
10 січня 2020 року м. Київ
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 серпня 2019 року було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання протиправною і скасування постанови інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону патрульної поліції в селі Чайки Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Пуценка М.В. (далі - інспектор) серії ЕАВ № 1062631 від 12 квітня 2019 року про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2020 року було частково задоволено апеляційну скаргу інспектора, змінено рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат. В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 серпня 2019 року залишено без змін.

Я входив до складу колегії суддів, яка прийняла зазначену постанову, однак не у повній мірі погоджуюся із судовим рішенням за наслідками апеляційного перегляду адміністративної справи.

У відповідності до ч. 3 ст. 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

Користуючись правом, передбаченим ч. 3 ст. 34 КАС України, вважаю необхідним викласти окрему думку щодо підстав незгоди із рішенням про залишення адміністративного позову без розгляду та встановлених під час апеляційного перегляду підстав для відхилення апеляційних скарг і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Під час розгляду справи було встановлено, що постановою інспектора серії ЕАВ № 1062631 від 12 квітня 2019 року на ОСОБА_1 був накладений штраф у розмірі 255 грн 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Правопорушення полягало у тому, що ОСОБА_1 12 квітня 2019 року о 17 год. 22 хв. на а/д М06 Київ-Чоп, 19 км, керуючи автомобілем HYUNDAY, номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимоги дорожньої розмітки 1.2 «Широка суцільна лінія» та рухався по узбіччю, чим порушив вимоги п. 8.5.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху) та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав доказів фактичного вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Рішення суду апеляційної інстанції обґрунтоване тим, що згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, вимоги якої відповідачем не виконано.

Разом з апеляційною скаргою інспектор на підтвердження фактичного вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення надав диск із відеозаписам з нагрудної камери.

Колегія суддів не прийняла зазначений доказ із посиланням на те, що у п. 9 постанови серії ЕАВ № 1062631 від 12 квітня 2019 року зазначено про відсутність додатків до неї. Крім того таких доказ був поданий до суду апеляційної інстанції з порушенням вимог ст. 308 КАС України.

Погоджуючись із висновком про те, що диск із відеозаписам з нагрудної камери не є може бути прийнятий в якості доказу, вважаю, що наявність чи відсутність такого доказу не впливає на результат вирішення справи.

Так, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 вказаного Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зазначені норми у своїй сукупності вказують на те, що поліцейський є особою, яка безпосередньо виявляє адміністративне правопорушення, а також самостійно приймає рішення про притягнення до адміністративної відповідальності у передбачених законом випадках.

За правилами ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Разом з тим, використання фото- і відеотехніки не є обов`язком поліцейського. Відсутність у матеріалах справи на час її розгляду в суді першої інстанції запису події адміністративного правопорушення саме по собі не свідчить про необґрунтованість постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Особливість справ, у яких поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу є те, що інспектор, який приймає рішення щодо накладення адміністративного стягнення є особою, яка безпосередньо виявила правопорушення, була його очевидцем.

Кодексом України про адміністративні правопорушення поліцейському надано повноваження приймати постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення таких видів порушень, які можуть бути виявлені ним шляхом візуального спостереження за дотримання правил дорожнього руху, є очевидними, не потребують обов`язкової фіксації технічними засобами та для з`ясування обставин їх вчинення яких немає практичної необхідності вчиняти додаткові дії.

Вирішення справ, у тому числі в разі прийняття постанови на місці вчинення правопорушення, ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні поліцейським всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також колегія суддів враховує, що зміст доказів та їх орієнтований перелік визначені у ч. 1 ст. 251 КУпАП. Разом з тим, положеннями ч. 2 цієї статті передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

У випадку притягнення ОСОБА_1 до відповідальності протокол про адміністративне правопорушення, згідно зі ст. 258 КУпАП, не підлягав складенню, у зв`язку з чим обов`язок збирати докази, зазначені у ч. 1 ст. 251 КУпАП, був відсутній.

Інспектором було виявлено та зафіксовано факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 5.8.1 Правил дорожнього руху та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП у встановлений законом спосіб - шляхом складення постанови про накладення адміністративного стягнення на місці вчинення правопорушення.

З огляду на те, що висновки, які стали підставою для задоволення позову судом першої інстанції є помилковими, вважає необхідним навести свою позицію щодо інших доводів, якими ОСОБА_1 обґрунтовував позовні вимоги.

Позивач вважає, що інспектор повинен був скласти протокол про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 просив суд врахувати, що йому не було роз`яснено права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не повідомлено зміст вчиненого правопорушення, не заслухано його пояснення, не надано можливість подавати заяви і клопотання, користуватися професійною допомогою адвоката, усунуто від участі у розгляді справи, не ознайомлено з доказами, які підтверджують вчинення правопорушення, не проведено підготовку справи до розгляду та винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності на місці зупинки.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ст. 1321 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Позивач зазначає, що заперечував факт вчинення адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим поліцейський відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП зобов`язаний був скласти протокол про адміністративне правопорушення та розглядати справу в порядку, визначеному розділом ІV КУпАП.

Згідно з ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення:

- адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 1853 цього Кодексу;

- правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі;

- порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У зв`язку з цим оспорення позивачем факту порушення чи адміністративного стягнення не створювало для поліцейського обов`язку складати протокол про адміністративне правопорушення.

Як раніше зазначалося, згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Положеннями п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі - Інструкція) також передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Зазначені норми права вказують на те, що справа про адміністративне правопорушення була правомірно розглянута на місці вчинення правопорушення.

Доводи позивача про те, що справа підлягала розгляду за місцезнаходженням Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції ґрунтуються на висновках, що містяться у рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015. Разом з тим зазначене рішення містить висновки щодо застосування Кодексу України про адміністративні правопорушення в іншій редакції, ніж діяла на час винесення постанови серії ЕАВ № 1062631 від 12 квітня 2019 року.

Права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначені у ст. 268 КУпАП.

Згідно вказаної норми права особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право:

- знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання;

- при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження;

- оскаржити постанову по справі.

Зміст ст. 268 КУпАП вказує на те, що зазначені права поділяються на загальні, які має кожна особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також права, якими особа наділяється при розгляді справи.

Як раніше зазначалося, законом встановлений спеціальний порядок притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП, який полягає у тому, що протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова виноситься на місці вчинення правопорушення. У такому випадку не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП.

Звертаю увагу на висновок Конституційного Суду України, який викладений у рішенні від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, згідно якого скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

У вказаному рішенні міститься висновок про те, що положення, зокрема ч. 1 ст. 268 КУпАП, є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

На час розгляду конституційного подання і прийняття вказаного рішення, Кодексом України про адміністративні правопорушення не було передбачено застосування скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», що набув чинності з 08 серпня 2015 року були внесені зміни до ст. 258 КУпАП у частині визначення випадків, у яких протокол про адміністративне правопорушення не складається, а накладання адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення.

Отже, право користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, подавати клопотання гарантується при розгляді справи за правилами розділу ІV КУпАП, який у випадку ОСОБА_1 не здійснювався.

Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що постанова інспектора серії ЕАВ № 1062631 від 12 квітня 2019 року є законною та обґрунтованою, а підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 - відсутні.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов