Справа № 120/3768/19-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 січня 2020 р. Справа № 120/3768/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара П.А., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради в особі Управління соціального захисту населення (Правобережне) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради в особі Управління соціального захисту населення (Правобережне) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства та водночас є членом сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни має право на ряд пільг. Водночас позивач вказує, що як член сім`ї загиблого ветерана війни має право на доплату до отримуваного від держави грошового забезпечення у розмірі 25% прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність. Однак, звернувшись до відповідача із заявою про здійснення перерахунку отримуваної соціальної допомоги з моменту надання статусу "Член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни", отримав відповідь в якій повідомлено, що права на доплату до соціальної допомоги у розмірі 25% від прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність позивач не має.

Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, оскільки звужує обсяг пільг гарантованих йому законодавством, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 21.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

09.12.2019 представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву (вх. №57125), у якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вказаного зазначає, що статтею 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що особам, на яких поширюється чинність цього Закону (стаття 10), серед іншого, надаються такі пільги: членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду, як отримувач пенсії по втраті годувальника згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за померлого батька ОСОБА_2 (особи з інвалідністю І групи Великої Вітчизняної Війни). Розмір пенсії по втраті годувальника становить 3128 грн. Підвищення членам сімей померлих інвалідів війни (25% від 1564,00) - 391,00 грн., доплата до даного підвищення - 7,58 грн. Надбавка за особливі заслуги перед Україною померлого годувальника 70% від (1564,00x35%) - 383,18 грн. Загальний розмір пенсії по втраті годувальника складає 3909,76 грн.

Представник відповідача вказує, що положеннями частини 4 статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту» передбачено можливість підвищення на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, державної соціальної допомоги, що виплачується саме замість пенсії, а не паралельно із пенсією.

Тому, враховуючи, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду та отримує пенсію по втраті годувальника згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», права на відповідне підвищення соціальної допомоги ОСОБА_1 не має.

Крім того, позивачем подано відповідь на відзив, однак дану відповідь суд не бере до уваги, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 263 КАС України заявами по суті, даної категорії справ, є позов та відзив.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 03.01.2020 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , як отримувача пенсії по втраті годувальника за померлого батька ОСОБА_2 .

10.01.2020 на виконання вимог ухвали суду від 03.01.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області надано оригінал пенсійної справи.

Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства та отримує державну соціальну допомогу з 29.06.2011 - безстроково, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 29.06.2011.

Водночас, згідно дубліката посвідчення серії НОМЕР_2 від 05.04.2016 позивач є членом сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

З листа від 15.11.2019 №08-00-008-58101 Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради вбачається, що позивачу встановлено статус "Члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни" з 30.06.2011.

ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю".

Також, позивач перебуває на обліку в органах пенсійного фонду та отримує пенсію по втраті годувальника відповідно да Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262 від 09.04.1992.

17.09.2019 позивач звернувся з заявою до Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради здійснити перерахунок соціальної допомоги як особі з інвалідністю 2 групи з дитинства та члена сім`ї загиблого ветерана війни, оскільки згідно Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на 25% надбавку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність до основної суми виплати соціальної допомоги яку отримує. Перерахунок просив здійснити з моменту отримання статусу «Член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни».

За результатами розгляду вказаної заяви, відповідач листом від 25.09.2019 №13-08-82923 повідомив, що згідно ст. 15 пільги особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Дружинам (чоловікам) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Оскільки, державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю призначається згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», в якому передбачено статтею 3, що надбавку на догляд одиноким особам з інвалідністю з дитинства II і III груп, які за висновком лікарсько-консультативної комісії лікувально-профілактичного закладу потребують постійного стороннього догляду, встановлюється надбавка на догляд за ними в розмірі 15 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, тому права на доплату до соціальної допомоги у розмірі 25% від прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність позивач не має. Одночасно повідомлено, що до категорії одиноких осіб належать особи, які не мають працездатних родичів, зобов`язаних за законом їх утримувати.

Вважаючи відмову відповідача у здійсненні перерахунку соціальної допомоги протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, які мають одночасно право на державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, на пенсію та на державну соціальну допомогу згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", призначається за вибором осіб з інвалідністю з дитинства (законних представників осіб з інвалідністю з дитинства, визнаних недієздатними, та дітей з інвалідністю) державна соціальна допомога відповідно до цього Закону або пенсія чи державна соціальна допомога згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю". При цьому якщо особа з інвалідністю з дитинства або дитина з інвалідністю має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю") і державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, ці виплати призначаються одночасно.

Положеннями ст. 3 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" передбачено, що одиноким особам з інвалідністю з дитинства II і III груп, які за висновком лікарсько-консультативної комісії лікувально-профілактичного закладу потребують постійного стороннього догляду, встановлюється надбавка на догляд за ними в розмірі 15 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У свою чергу, правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначається Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ (зі змінами).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" цей Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Відповідно до пункту 1 статті 10 чинність цього Закону поширюється на, зокрема:

сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать:

утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія;

батьки;

один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні;

діти, які не мають (і не мали) своїх сімей;

діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття;

діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Статтею 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено пільги особам, на яких поширюється чинність цього Закону.

Так, особам, на яких поширюється чинність цього Закону (стаття 10), надаються такі пільги, зокрема, членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Дружинам (чоловікам) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Водночас, відповідно до п. 3.1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" від 28.12.2011 №1381 установлено доплату до підвищення, яке встановлюється до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до частини четвертої статті 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту": членам сімей осіб, зазначених у пункті 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, які не одружилися вдруге, для того, щоб розмір зазначеного підвищення становив 398,58 гривні.

Пунктом чотири вказаної Постанови передбачено, що особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про жертви нацистських переслідувань" і "Про соціальний захист дітей війни", таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи з дитинства, членом сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни і має право на пільги, передбачені ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджується відповідно дублікатом посвідчення серії НОМЕР_2 від 05.04.2016 та посвідченням серії ААБ №250672 від 29.06.2011.

Згідно листа від 15.11.2019 №08-00-008-58101 Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради встановлено, що позивачу встановлено статус "Члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни" з 30.06.2011.

У свою чергу, дослідивши матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в пенсійному фонді та отримує пенсію по втраті годувальника відповідно да Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262 від 09.04.1992.

При цьому з матеріалів пенсійної справи вбачається, що позивачу вже встановлено підвищення членам сімей загиблих/померлих військовослужбовців, інвалідів війни (25%) відповідно до Постанови 1381.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не має права на підвищення до державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, яка призначена відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

З огляду на викладене вище суд вважає, що відповідач діяв у спосіб та в межах, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі статтею 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази наявні у справі та надавши їм правову оцінку, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Підстави для відшкодування судових витрат відповідно до приписів статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 )

Відповідач: Департамент соціальної політики Вінницької міської ради (21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 50, )

Суддя Комар Павло Анатолійович