Справа № 320/700/19
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року м. Київ Справа № 320/700/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Харченко С.В., за участю секретаря судового засідання Свириденко К.О., представника позивача Антохова Я.С., представника відповідача Шевченка В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області
провизнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" звернулось до суду з позовом до Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, в якому просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 12.07.2018 № 3280/10/10-13-11-02 про відмову у прийнятті податкової звітності; зобов`язати відповідача прийняти подану 12.07.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць червень 2018 року разом з усіма додатками та доповненнями до неї та внести відомості до облікових даних позивача в інформаційних базах Державної фіскальної служби України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки контролюючого органу стосовно відсутності у позивача права на подання податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2018 року з огляду на анулювання з 18.11.2016 реєстрації підприємства платником податку на додану вартість не відповідають дійсності.

Так, представник позивача стверджує, що вмотивоване рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 18.11.2016 № 63 від Державної фіскальної служби України на адресу підприємства не надходило, а відтак скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" в силу положень пункту 56.9 статті 56 Податкового кодексу України вважається повністю задоволеною.

Представник позивача також наголошує, що особисто подана уповноваженою особою платника податків до контролюючого органу податкова звітність з податку на додану вартість за червень 2018 року складена за формою, чинною на момент її подання, та має всі необхідні реквізити, визначені пунктами 48.3 та 48.4 Податкового кодексу України, а відтак контролюючий орган вийшов за межі своїх повноважень, визначених пунктом 49.11 статті 49 цього Кодексу, не прийнявши податкову декларацію з податку на додану вартість.

За наведених обставин представник позивача вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам закону та порушує права підприємства як платника податків.

Представник відповідача позов не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому наголосив на обов`язку подання платниками податків з податку на додану вартість відповідно до положень пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України податкової звітності з цього податку засобами електронного зв`язку.

Крім того, представник відповідача наголосив, що з 18.11.2016 позивач позбавлений статусу платника податку на додану вартість, а відтак підстави для прийняття контролюючим органом декларації з податку на додану вартість за червень 2018 року відсутні.

За наведених обставин представник відповідача вважає, що Києво-Святошинська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Представник позивача у свою чергу скористався правом на подання відповіді на відзив, в якій навів доводи в обґрунтування протиправності оскаржуваного рішення аналогічні тим, що містяться у позовній заяві.

Представник позивача також наголошує, що відзив на позовну заяву не містить жодних правових обґрунтувань на спростування наведених вище тверджень позивача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 відкрито провадження в адміністративній справі № 320/700/19 та призначено дату, час та місце проведення підготовчого засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 задоволено клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання; встановлено учасникам справи строки подання до суду відповіді на відзив та заперечень; підготовче засідання відкладено на підставі пункту 3 частини другої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України; призначено дату, час та місце проведення наступного підготовчого засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.04.2019 підготовче засідання відкладено на підставі пункту 3 частини другої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України, продовжено строк проведення підготовчого провадження та призначено дату, час та місце проведення наступного підготовчого засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 продовжено строк проведення підготовчого провадження; витребувано у Державної фіскальної служби України докази надіслання (вручення) Товариству з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" вмотивованого рішення за результатами розгляду його скарги від 06.03.2017 на рішення Головного управління ДФС у Київській області від 24.01.2017 № 238/10/10-36-12-02-18 та рішення Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 18.11.2016 № 63, якими є: поштове повідомлення про вручення рекомендованого відправлення з підписом уповноваженої особи платника із зазначенням дати отримання; поштове повідомлення про вручення рекомендованого відправлення, що повернулось відправнику із відміткою поштового відділення про причини невручення; розписка про отримання вказаного вище рішення з підписом уповноваженого представника позивача із зазначенням дати отримання; підготовче засідання відкладено на підставі пункту 3 частини другої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України; призначено наступне підготовче засідання.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 04.07.2019 та 30.07.2019 продовжено строк проведення підготовчого провадження; повторно витребувано у Державної фіскальної служби України наведені вище матеріали та докази; підготовчі засідання відкладено на підставі пункту 3 частини другої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України; призначено наступні підготовчі засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 25.09.2019, з`явились представники сторін.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" (ідентифікаційний код 34439389, місцезнаходження: 08152, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Територія технікуму, буд. 16) зареєстроване в якості юридичної особи 25.05.2006, що підтверджується даними, наведеними у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копія якого наявна в матеріалах справи (т. 1 а.с. 147-150).

Як платник податків позивач перебуває на обліку в Києво-Святошинській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

Судом встановлено, що 12.07.2018 уповноваженою особою позивача особисто подано до Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області у паперовій формі наступні документи: податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2018 року; додатки до вказаної декларації, а саме: додаток № 2 (розрахунок суми залишку від`ємного значення звітного періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (Д2), додаток № 3 (розрахунок суми бюджетного відшкодування (Д3), додаток № 4 (заява про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника податку, що перевищує суму, яка підлягає перерахуванню до бюджету (Д4) та додаток № 5 (розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5); доповнення до податкової декларації у формі листа від 12.07.2018 № 131/18, складене відповідно до вимог пункту 46.4 статті 46 Податкового кодексу України.

За результатами розгляду податкової декларації позивача з податку на додану вартість за червень 2018 року Києво-Святошинською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області було прийнято рішення від 12.07.2018 № 3280/10/10-13-11-02, яким позивачу відмовлено у прийнятті вказаної податкової звітності з посиланням на анулювання його реєстрації як платника податку на додану вартість з 18.11.2016 та, як наслідок, відсутності підстав для подання ним податкової звітності з цього податку.

Не погоджуючись з наведеним вище рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Представник позивача стверджує, що особисто подана уповноваженою особою платника податків до Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області податкова звітність з податку на додану вартість за червень 2018 року складена за формою, чинною на момент її подання, та має всі необхідні реквізити, визначені пунктами 48.3 та 48.4 Податкового кодексу України.

Представник позивача також зазначає, що твердження відповідача про анулювання з 18.11.2016 реєстрації позивача як платника податку на додану вартість не відповідають дійсності, оскільки вмотивоване рішення за результатами розгляду скарги підприємства на рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 18.11.2016 № 63 від Державної фіскальної служби України на його адресу не надходило, а відтак в силу положень пункту 56.9 статті 56 Податкового кодексу України скарга позивача вважається повністю задоволеною на його користь.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначається Податковим кодексом України.

В силу приписів підпункту 9.1.3 пункту 9.1 статті 9 та підпункту 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податок на додану вартість належить до загальнодержавних податків, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

За змістом підпункту 1 пункту 180.1 статті 180 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктами 48.1 та 48.2 статті 48 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

У свою чергу порядок подання податкової звітності до контролюючого органу визначається статтею 49 Податкового кодексу України.

Так, пунктом 49.1 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до пункту 49.3 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент подання податкової звітності) податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Цією ж статтею передбачено, що податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

У разі припинення договору про визнання електронних документів з підстав, визначених законом, платник податків має право до складення нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами "а" і "б" пункту 49.3 цієї статті.

Згідно з пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Пунктом 49.9 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою:

- за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв`язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою;

- у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

Відповідно до пункту 49.10 статті 49 Податкового кодексу України відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.

Пунктом 49.11 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Аналізуючи наведені вище норми, суд дійшов висновку, що одержавши від платника податку на додану вартість податкову звітність, контролюючий орган зобов`язаний перевірити наявність у ній реквізитів, встановлених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, та прийняти податкову звітність, або відмовити у її прийнятті, одночасно повідомивши платника податків про причини відмови.

При цьому прийняття контролюючим органом податкової декларації, складеної з дотриманням вимог статті 48 Податкового кодексу України, є його обов`язком.

У свою чергу відповідно до пункту 184.5 статті 184 Податкового кодексу України з моменту анулювання реєстрації особи як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, виписку податкових накладних.

Пунктом 184.6 цієї ж статті передбачено, що у разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.

Таким чином, анулювання реєстрації особи як платника податку на додану вартість унеможливлює прийняття контролюючим органом поданої юридичною особою податкової декларації з цього податку.

Як вже зазначалось судом вище, в обґрунтування покладеного в основу оскаржуваного рішення висновку про відсутність у позивача обов`язку стосовно подання податкової звітності з податку на додану вартість, а у відповідача обов`язку щодо її прийняття, контролюючий орган посилається на те, що позивач не є платником цього податку внаслідок анулювання рішенням Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 18.11.2016 № 63 реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" платником податку на додану вартість.

У свою чергу позивач зазначає, що вмотивоване рішення від контролюючого органу вищого рівня - Державної фіскальної служби України - за результатами розгляду його скарги від 06.03.2017 на рішення Головного управління ДФС у Київській області від 24.01.2017 № 238/10/10-36-12-02-18 та рішення Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 18.11.2016 № 63 про анулювання реєстрації платником податку на додану вартість на його адресу не надходило, а отже в силу положень пункту 56.9 статті 56 Податкового кодексу України скарга позивача вважається повністю задоволеною на його користь.

За наведених обставин представник позивача вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" не позбавлено статусу платника податку на додану вартість та має право на подання податкової звітності з цього податку, зокрема, за червень 2018 року.

Згідно зі статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, вирішення публічно правового спору пов`язується з оцінкою судом законності підстав, на які посилається суб`єкт владних повноважень в рішенні, яким позивачу відмовлено у задоволенні його вимог.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові 17.04.2019 в адміністративній справі № 820/11641/15, 31.07.2018 в адміністративній справі № 809/719/17, 24.01.2019 в адміністративній справі № 821/1697/17, 12.02.2019 в адміністративній справі № 815/6731/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.05.2018 в адміністративній справі № П/9901/101/18.

При цьому судом враховано роз`яснення, що викладені у пункті 41 висновку № 11 Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, відповідно до якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Цей же принцип знайшов свій вираз у низці рішень Європейського суду з прав людини, у яких Європейський Суд неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain); рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Аналогічна правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 в адміністративній справі № 826/17907/17, 12.02.2019 в адміністративній справі № 823/1089/18 та 27.02.2019 в адміністративній справі № 809/721/18.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що 18.11.2016 Києво-Святошинською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області прийнято рішення за № 63 про анулювання реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" платником податку на додану вартість.

Отримавши наведене вище рішення, позивач скористався наданим йому статтею 56 Податкового кодексу України правом на його оскарження в адміністративному порядку шляхом подання скарги до Державної фіскальної служби України.

Вказану вище скаргу отримано Державною фіскальною службою України 09.03.2017, що підтверджується наявною в матеріалах даної справи копією повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (т. 2 а.с. 85).

За змістом пункту 56.8 статті 56 Податкового кодексу України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Відповідно до пункту 56.9 статті 56 Податкового кодексу України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Отже, скарга платника податків вважається задоволеною з моменту прийняття контролюючим органом рішення про її задоволення або з дня, наступного за останнім днем строку, зазначеного у пункті 56.8 статті 56 Податкового кодексу України.

З метою з`ясування всіх обставин справи, ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2019, 04.07.2019 та 30.07.2019 Державну фіскальну службу України зобов`язано надати суду докази надіслання (вручення) Товариству з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" вмотивованого рішення за результатами розгляду його скарги від 06.03.2017 на рішення Головного управління ДФС у Київській області від 24.01.2017 № 238/10/10-36-12-02-18 та рішення Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 18.11.2016 № 63, якими є: поштове повідомлення про вручення рекомендованого відправлення з підписом уповноваженої особи платника із зазначенням дати отримання; поштове повідомлення про вручення рекомендованого відправлення, що повернулось відправнику із відміткою поштового відділення про причини невручення; розписка про отримання вказаного вище рішення з підписом уповноваженого представника позивача із зазначенням дати отримання.

На виконання вимог наведених вище судових рішень Державною фіскальною службою України подано суду копії наступних документів: рішення від 03.07.2017 № 1433/16/99-99-12-03-01-15 за результатами розгляду скарги позивача від 03.01.2017 № 3/17; листа про надання інформації від 07.08.2017 № 17185/6/99-99-12-03-01-15; рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 18.11.2016 № 63, реєстру видачі листів на відправлення поштою за 22.11.2016 та фіскального чеку від 22.11.2016.

Водночас жодних доказів надіслання на адресу позивача рішення Державної фіскальної служби України від 03.07.2017 № 1433/16/99-99-12-03-01-15 за результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" контролюючим органом суду не надано.

За наведених обставин скарга позивача вважається задоволеною, а рішення Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 18.11.2016 № 63 про анулювання реєстрації платником податку на додану вартість - скасованим, починаючи з 30.03.2017.

Таким чином, на день подання позивачем податкової звітності за червень 2018 року 12.07.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" було платником податку на додану вартість.

Враховуючи викладене, беручи до уваги ненаведення контролюючим органом в оскаржуваному рішенні будь-яких інших обставин, які б перешкоджали у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2018 року, суд дійшов висновку, що рішення Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 12.07.2018 про відмову у прийнятті податкової звітності є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому посилання представника відповідача на положення пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України, якими визначено обов`язок подання платниками податку на додану вартість податкової звітності з цього податку засобами електронного зв`язку, не приймаються судом до уваги, оскільки єдиною підставою для відмови у прийнятті декларації з податку на додану вартість за червень 2018 року стало анулювання реєстрації позивача як платника такого податку.

У свою чергу в силу приписів пункту 49.13 статті 49 Податкового кодексу України у разі, якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Таким чином, задоволення судом позовних вимог про визнання протиправним рішення контролюючого органу щодо відмови у прийнятті податкової декларації платника податків означає, що відповідне рішення територіального органу доходів і зборів не створило жодних правових наслідків для платника податків, а його податкова декларація вважається поданою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Відтак позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача прийняти подану 12.07.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць червень 2018 року разом з усіма додатками та доповненнями до неї та внести відомості до облікових даних позивача в інформаційних базах Державної фіскальної служби України додаткового судового захисту не потребують.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 1921,00 грн, підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 194, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати рішення Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 12.07.2018 про відмову у прийнятті податкової звітності.

3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (ідентифікаційний код 39471029, місцезнаходження: вул. Ломоносова, 34, м. Вишневе, Києво-Святошинський район, Київська область, 08132) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" (ідентифікаційний код 34439389, місцезнаходження: Територія технікуму, 16, м. Боярка, Києво-Святошинський район, Київська область, 08152) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя Харченко С.В.

Рішення складено у повному обсязі 10 січня 2020 року.