Справа № 340/1036/19
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2019-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2019 року м. Дніпросправа № 340/1036/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Баранник Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Комар Н.В.

розглянувши в судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 року в адміністративній справі №340/1036/19, ухвалене суддею Жук Р.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України про визнання незаконними та скасування наказу, поновлення на роботі

в с т а н о в и В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду першої інстанції, у якому просила поновити її на роботі, а також, визнати незаконними та скасувати наказ №308-к від 07.09.2018 року.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 року визнано причину пропуску строку звернення до суду неповажною. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області Державної казначейської служби України про визнання незаконним та скасування наказу, а також поновлення на роботі повернуто позивачу.

Ухвала суду обґрунтована тим, що позивачем не надано жодного підтверджуючого доказу які б могли свідчити про поважність причин пропуску строку звернення до суд.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та не надано належної оцінки доказам по справі, а висновки не відповідають матеріалам справи просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що відповідно до висновку міжобласного Центра медичної генетики і пренатальної діагностики №487 від 02.06.2017 року у доньки ОСОБА_2 встановлено заключний діагноз Сіндром Дауна з визначеним генетичним ризиком. З цим захворюванням донька не пересувалась, не розмовляла, відставала у розумовому розвитку, потребувала постійного догляду і лікування. Крім того, чоловік ОСОБА_4 з 10 квітня 2015 року та й по теперішній час знаходиться у зоні проведення ООС (АТО). Тому він не мав і не має змоги приймати участь у догляді вкрай хворої дитини, яка окрім синдрома Дауна має серцеві захворювання, які потребують особливої уваги і догляду.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтвержено матеріалами справи, ОСОБА_1 звільнено з посади наказом №308-к від 07.11.2018 року.

У поданій заяві позивачка вказує, що про існування наказу дізналась у період перебування на стаціонарному лікуванні з 29.10.2018 року по 12.11.2018 року.

Таким чином, граничний строк звернення до суду з позовом про скасування наказу та поновлення на роботі припадав відповідно до вимог ч.5 ст.122 КАС України на 13.12.2018 року.

Проте, в порушення ч.5 ст.122 КАС України позивачка вперше звернулася із позовом про скасування наказу та поновлення на роботі до Ленінського районного суду м. Кіровограда в кінці березня 2019 року та ухвалою від 01.04.2019 року їй відмовлено у відкритті. Тобто, звернення до суду відбулось з пропуском строку більш ніж через три місяці.

Колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Також практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, подану заяву щодо поважності причин пропуску строку ОСОБА_1 мотивує тим, що є законним представником (опікуном) ОСОБА_5 та у період з 29.10.2018 року по 12.11.2018 року, а також, з 11.02.2019 року по 25.02.2019 року знаходилась на стаціонарному лікуванні.

Позивачка зазначає, що у зв`язку зі станом здоров`я дитини та його погіршення з кінця вересня 2018 року тривалий час проходила з дитиною обстеження у лікарів в тому числі за межами міста та стаціонарному лікуванні. Крім того, мала жіноче захворювання і на даний час продовжує лікуватися. Також ОСОБА_1 вказує на те, що після лікування на стаціонарі яке закінчилося 12.11.2018 року до нового року так і після нового року перебувала за межами міста Кропивницький, а саме у Харківській області м. Первомайський.

03.10.2018 р. з погіршенням здоров`я доньки відбулося термінове обстеження. А з 29.10.2018 по 12.11.2018 р. вони були госпіталізовані до лікарні. А в цей час Щербак звільняють з роботи під час лікування та декретної відпустки, крім того у зв`язку з необхідністю лікування чоловіка після звільнення з полону та отримання важкого поранення у зоні проведення ООС (АТО) потребували від неї значних зусиль, як моральних, фізичних та психологічних, які для неї були непереборними

Крім того, ОСОБА_4 з 10 квітня 2015 року та й по теперішній час знаходиться у зоні проведення ООС ( АТО). Посвідчення серія НОМЕР_1 ОСОБА_4 .. Тому він не мав і не має змоги поряд з позивачем приймати участь у догляді вкрай хворої дитини, яка окрім синдрома Дауна має серцеві захворювання, які потребують особливої уваги і догляду.

Зокрема, однією з поважних підстав є те, що чоловік позивача під час бойових дій отримав поранення та переніс хірургічне втручання: вогнепальне уламкове поранення, травматичне ураження, пошкодження вушних барабанних перепонок, ЧМТ. Та після оперативного лікування з 01 грудня 2018 року продовжував лікування і реабілітацію за кордоном

Колегія суддів зазначає, що право на суд, аспектом якого є доступ до суду, є однією із гарантій основоположного права на справедливий суд. За усталеною практикою Європейського суду з прав людини рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Приймаючи до уваги специфіку спору у даній справі, а також важливість спору для позивачки, колегія суддів вважає, що зазначені апелянтом підстави для поновлення строку є поважними.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання..

Враховуючи те, що ухвала Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 року прийнята з порушенням норм матеріального права та без врахування фактичних обставин справи, вона підлягає скасуванню, а справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 320, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 року - скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.П. Баранник