Справа № 420/5311/19
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/5311/19
Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М. М.

рішення суду першої інстанції прийнято

у м. Одеса 07 листопада 2019 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Танасогло Т.М.

суддів: Єщенка О.В. , Димерлія О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання прийняти рішення,-

встановиВ:

09 вересня 2019 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) до Державної міграційної служби України (далі по тексту - ДМС України, відповідач), у якому позивач просить суд:

визнати неправомірним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 18.04.2019 року №153-19, яким ОСОБА_1 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

зобов`язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року у справі № 420/5311/19 - скасувати, а справу передати для здійснення процесуальних дій відповідно КАС України до цього ж суду.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що у суду першої інстанції не було достатньо підстав виносити ухвалу про повернення адміністративного позову, що призвело до порушення моїх прав на справедливий судовий розгляд своєї справи в суді.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Ухвалою суду від 16.09.2019р. адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху, у зв`язку недодержанням вимог ст. 160, 161 КАС України, та встановлено 7-денний строк для усунення недоліків позовної заяви. У вказаній ухвалі визначено, що виявлені недоліки мають бути усунені шляхом надання уточненої позовної заяви із зазначенням ідентифікаційного коду відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (код ЄДРПОУ) та власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року апеляційну скаргу повернуто позивачу у зв`язку з тим, що у встановлений строк недоліки апеляційної скарги не усунуто.

Постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги, суд першої інстанції виходив з того, що судом вжито всіх заходів щодо своєчасного отримання скаржником копії процесуального документу, та відповідно до частини шостої статті 7 КАС України, застосовуючи аналогію статті 127 КАС України дійшов висновку, що скаржнику було вручено копію ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху та позивач, у встановлений строк не усунув недоліків апеляційної скарги.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до умов пункту 2.3 Статуту AT "Укрпошта", затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 14 грудня 2018 року N 611 (далі - Статут), AT "Укрпошта" у своїй діяльності керується Конституцією України, законодавством України, у тому числі законодавством щодо запобігання корупції, актами Всесвітнього поштового союзу, Статутом, а також внутрішніми документами AT "Укрпошта", прийнятими відповідно до Статуту.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 січня 2002 року N 10-р "Про національного оператора поштового зв`язку" AT "Укрпошта" є національним оператором поштового зв`язку.

Зв`язок (далі - Закон про поштовий зв`язок) згідно з його преамбулою визначає правові, соціально-економічні та організаційні основи діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку, а також регулює відносини між органами державної влади та органами місцевого самоврядування, операторами поштового зв`язку і користувачами їх послуг.

Відносини у сфері надання послуг поштового зв`язку регулюються Конституцією України, цим та іншими законами України і прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (частина перша статті 2 Закону про поштовий зв`язок).

Абзац другий та восьмий частини першої статті 3 Закону про поштовий зв`язок основними засадами діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку зазначають захист інтересів користувачів у сфері надання послуг поштового зв`язку та єдність правил, стандартів і норм у сфері надання послуг поштового зв`язку.

Згідно з абзацами шістнадцятим та дев`ятнадцятим частини першої статті 1 Закону про поштовий зв`язок пересилання поштових відправлень - сукупність операцій з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень. Послуги поштового зв`язку - продукт діяльності оператора поштового зв`язку з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів, банківських операцій, спрямований на задоволення потреб користувачів.

Оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх поштових відправлень, до яких, зокрема, належать рекомендовані листи (абзац четвертий пункту 8 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року N 270) (далі - Правила). Рекомендованим поштовим відправленням є, зокрема, реєстрований лист, який приймається для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення (абзац двадцять сьомий пункту 2 Правил). У разі подання для пересилання, зокрема, реєстрованого поштового відправлення з повідомленням про його вручення відправник заповнює бланк повідомлення на свою поштову адресу або адресу особи, якій за його дорученням належить надіслати повідомлення після вручення поштового відправлення, поштового переказу (абзац перший пункту 62 Правил).

Згідно із абзацом восьмим пункту 2 Правил вручення поштового відправлення - виробнича операція, яка полягає у видачі поштового відправлення одержувачу.

Відповідно до абзацу вісімнадцять пункту 2 Правил повідомлення про вручення поштового відправлення - повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення та прізвище одержувача.

В свою чергу, положення КАС України не передбачають повернення рекомендованих листів з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання", така відмітка не передбачена як причина невручення судового рішення. Ця відмітка не розкриває суті причини неможливості вручити адресату відповідний рекомендований лист.

Отже, подібна відмітка не дає суду обґрунтованих процесуальних підстав для визначення факту належного повідомлення сторони у судовій справі, зокрема не визначає чи адресат відмовився від отримання судового повідомлення, чи адресат відсутній, чи особу, якій адресовано судове рішення, не виявлено за місцем проживання.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у своїй Постанові по справі № 1340/5463/18 від 12 серпня 2019 року.

Відповідно до частини першої статті 131 КАС України учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Колегія суддів зазначає, що в позовній заяві позивач, крім поштової адреси, зазначив номер засобу зв`язку, проте суд першої інстанції отримавши конверт (поштове відправлення), з зазначенням причин не вручення "за терміном зберігання", не вжив всіх необхідних заходів щодо повідомлення позивача про залишення апеляційної скарги без руху.

Неналежне повідомлення особи про розгляд справи судом є порушенням пункту 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини, оскільки кожна особа при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У разі відсутності даних про належне повідомлення особи щодо її цивільних прав та обов`язків позбавляє таку особу можливості надати свої аргументи під час публічного слухання справи (п. п. 40, 41 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року N 72269/01 у справі "Стрижак проти України).

Також, суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), сформульовану в рішенні від 8 листопада 2018 року, у справі "Созонов та інші проти України", в якій ЄСПЛ зазначив, що загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи. Принцип рівності вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною. ЄСПЛ дійшов до висновку, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки чи інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зобов`язані фіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні.

Враховуючи вище викладене, колегія судів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті ухвали від 07 листопада 2019 року було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а відтак, відповідно до ч. 3 ст. 312, ст. 320 КАС України, - оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року по справі № 420/5311/19, - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Єщенко О.В. Димерлій О.О.