Справа № 640/15086/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 року м. Київ № 640/15086/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі - відповідач), адреса: 04053, м. Київ, вулиця Бульварно - Кудрявська, буд. 16, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо неврахування при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 даних про розмір заробітної плати (доходу) за 60 календарних місяців страхового стаду підряд до 01 липня 2000 року відповідно до довідки №16-554/1 від 27 травня 2013 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 03 вересня 2018 року донарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням даних про розмір заробітної плати (доходу) за 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року відповідно до довідки №16-554/1 від 27 травня 2013 року,, виданої державним підприємством «Донецької вугільної енергетичної компанії».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 03 вересня 2018 року він перебуває на обліку та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

28 лютого 2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою про донарахування пенсії згідно довідки про заробітну плату за 60 місяців до 01 липня 2000 року №16-554/1 від 27 травня 2013 року та завірених копій особових рахунків про виплату заробітної плати.

Листом від 12 квітня 2019 року №79555/03 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило позивача про те, що зазначена довідка оформлена не у відповідності до вимог Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1.

З вказаними діями позивач не погоджується з огляду на те, що довідка про заробітну плату за 60 місяців підряд до 01 липня 2000 року №16-554/1 від 27 травня 2013 року видана державним підприємством «Донецька вугільна енергетична компанія» сформована та видана на підставі особових рахунків за 18 січня 1989 року - 21 березня 1995 року.

Вказана довідка, як стверджує позивач, датована 27 травня 2013 року та складена за формою, встановленою Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій в редакції, чинній на дату видачу довідки про заробітну плату.

Крім того, позивач зазначає, що підприємством видано завірені копії особових рахунків, які зазначені у цій довідці, які також були подані до управління Пенсійного фонду України.

Також, позивач послався й на те, що відповідачем період роботи позивача з 18 січня 1989 року по 21 березня 1995 року включений до страхового стажу, проте, заробітна плата, яка враховується при обчисленні пенсії за вказаний період на даних підприємствах відповідачем не враховується при здійсненні нарахування пенсії, що, за доводами позивача, суперечить положенню частини 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Спеціалістами управління були розглянуті подані позивачем документи, у тому числі, довідка про заробітну плату від 27 травня 2013 року №16-554/1, яка видана державним підприємством «Донецька вугільна енергетична компанія» та було встановлено, що вказана довідка оформлена не у відповідності до вимог Порядку (відсутня згода підприємства на проведення перевірки та адреса, за якою можна здійснити перевірку), а копії розрахункових листів не завірені належним чином (відсутня дата, коли були засвідчені копії), в той же, підприємство, яке видало довідку знаходиться на непідконтрольній території, тому перевірку провести неможливо.

Оскільки надана для перерахунку пенсії довідка, як вказує представник відповідача, видана підприємством, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України, підстави для зарахування заробітної плати, зазначеної в ній та перерахунку пенсії, відсутні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Т.1, арк. 11,12).

У відповідності до наданої суду копії розпорядження (Т.1, арк. 13-14) позивачу з 03 вересня 2018 року призначена пенсія за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З наданої суду копії розрахунку страхового стажу вбачається, що до страхового стажу позивача було зараховано періоди його роботи з 18 січня 1989 року по 21 березня 1995 року, та за вказаний період страховий стаж становить 6 років 2 місяці 4 дні (Т.1, арк. 15).

Як вбачається з наданої суду копії трудової книжки, ОСОБА_1 у період з 18 січня 1989 року по 21 березня 1995 року працював на шахтоуправлінні «Червона Зірка» виробничого об`єднання «Донецьквугілля» (Т.1, арк. 31-34).

28 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою про донарахування пенсії згідно довідки про заробітну плату за 60 місяців підряд до 2000 року №16-554/1 від 27 травня 2013 року та довідки про пільговий стаж в подвійній кратності №16/554 від 27 травня 2013 року (Т.1, арк. 21).

До вказаної заяви позивачем також було додано довідку про заробітну плату для обчислення пенсії, видану державним підприємством «Донецька вугільна енергетична компанія» від 27 травня 2013 року №16-554/1, в якій зазначена заробітна плата позивача за період роботи останнього з 18 січня 1989 року по 21 березня 1995 року. Також у вказаній довідці зазначено, що вона видана на підставі особових рахунків (о/р №2559) (Т.1, арк. 22).

Суд зазначає, що вказана довідка підписана В.о. генерального директора підприємства Потапенком О.О., головним бухгалтером Рязанцевим Ю.В. та архіваріусом Чуріловою О.І., підписи скріплені печаткою підприємства, а у лівому верхньому куті довідки міститься штамп підприємства з його реквізитами.

Також, у матеріалах справи наявні копії розрахункових листків позивача за період з 1990 року по березень 1995 року (Т.1, арк. 23-28).

Листом від 12 квітня 2019 року за вих. №79555/03 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило позивача про те, що довідка про заробітну плату від 27 травня 2013 року №16-554/1 оформлена не у відповідності до вимог Порядку (відсутня згода підприємства на проведення перевірки та адреса, за якої можна здійснити цю перевірку). Копії розрахункових листів не завірені належним чином (відсутня дата, коли були засвідчені копії). Пільгова довідка від 27 травня 2013 року №16-554 потребує перевірки достовірності видачі первинним документам, яку не можливо провести у зв`язку з місцезнаходженням підприємства на непідконтрольній території, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для врахування наданих документів та, відповідно, відсутні підстави для перерахунку пенсії згідно заяви від 28 лютого 2018 року (Т.1, арк. 10).

Не погоджуючись з вказаною відмовою відповідача, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Так, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон України від 09.07.2003 року № 1058-IV) визначені принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

У відповідності до частини 1 статті 44 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону України від 09.07.2003 №1058-VI пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Статтею 46 Закону України від 09.07.2003 №1058-VI встановлено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Абзацом 1 частини 1 статті 40 Закону України від 09.07.2003 №1058-VI передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж (абзац 2 частини 1 статті 40 цього ж Закону).

Згідно абзацу 3 частини 1 статті 40 Закону України від 09.07.2003 №1058-VI за вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

У відповідності до пункту 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1) (надалі - Порядок) заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з абзацом 4 пункту 1.7 розділу 1 Порядку якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Відповідно до підпункту 3 пункту 2.1. розділу ІІ Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення). За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам. У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 1).

Так, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28 лютого 2019 року позивач на вимогу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві надав останньому довідку про заробітну плату №16-554/1 від 27 травня 2013 року, видану державним підприємством «Донецька вугільна енергетична компанія».

Проте, відповідачем вказана довідка не була прийнята, як така, що не відповідає вимогам Порядку, а також у зв`язку з неможливістю провести відповідну перевірку відомостей, зазначених в ній.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р, місто Донецьк відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII (надалі - Закон України від 15.04.2014 року № 1207-VII) тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

Згідно з частинами 1, 2 статті 4 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

На підставі частини 1 статті 17 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі статтею 18 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом України від 15.04.2014 № 1207-VII.

Згідно із частинами 1-3 статті 9 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

В той же час, суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (надалі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці.

Більш того, згідно інформації з офіційного сайту Міністерства юстиції України (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch) державне підприємство «Донецька вугільна енергетична компанія» створена та зареєстрована у порядку передбаченому законодавством України. Доказів перереєстрації цих підприємств на окупованій території України відповідачем суду не надано.

Отже, позивачем вчинено усі дії та подано усі документи, необхідні для призначення пенсії із застосування при обчисленні її розміру довідки №16-554/1 від 27 травня 2013 року, виданої державним підприємством «Донецька вугільна компанія».

Суд звертає увагу на те, що Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві позбавлене можливості провести перевірку відповідності записів довідки первинним документам, не покладає надмірного тягаря та обов`язку на позивача, оскільки довідка видана належним органом та містить усі необхідні реквізити та відомості.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 23 січня 2018 року у справі № 583/392/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 234/3038/17, від 11 грудня 2018 у справі №360/1628/17 та від 17 липня 2019 року у справі №302/757/17-а.

Крім того, суд наголошує на тому, що періоди роботи позивача, зазначені у довідці №16/554-1 від 27 травня 2013 року повністю кореспондуються із записами в трудовій книжці позивача.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, з урахуванням того, що судом не встановлено, а відповідачем не доведено правомірності відмови у перерахунку пенсії з урахуванням даних, зазначених у довідці про заробітну платну №16-554/1 від 27 травня 2013 року,, виданої державним підприємством «Донецька вугільна енергетична компанія», суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в повному обсязі та наявність правових підстав для їх задоволення, але зобов`язавши відповідача здійснити саме перерахунок та виплату вже призначеної пенсії з урахуванням даних цієї довідки, а не донарахування, оскільки чинне законодавство України не містить такого поняття, як донарахування пенсії та саме з дати призначення пенсії, оскільки вказані дані не були враховані з вини відповідача, а не позивача.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання позивача на те, що чинним на момент видачі довідки законодавством не було передбачено здійснення територіальними органами Пенсійного фонду України відомостей, зазначених у довідці, є безпідставними, оскільки позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії у листопаді 2018 року, коли органи Пенсійного фонду України вже були наділені такими повноваженнями.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 768,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо неврахування при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 даних про розмір заробітної плати (доходу) за 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року на підставі довідки про заробітну плату №16/554-1 від 27 травня 2013 року, виданої державним підприємством «Донецька вугільна енергетична компанія».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно - Кудрявська, будинок 16, ) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з урахуванням даних про розмір заробітної плати (доходу) за 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року на підставі довідки про заробітну плату №16/554-1 від 27 травня 2013 року, виданої державним підприємством «Донецька вугільна енергетична компанія», починаючи з 03 вересня 2018 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно - Кудрявська, будинок 16, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова