Справа № 620/3423/19
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2020 року м. Чернігів Справа № 620/3423/19

Чернігівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Падій В.В., розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2018, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у зв`язку з встановленням 21.11.2018 III групи інвалідності, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, з урахуванням проведених виплат;

- зобов`язати Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку з встановленням 21.11.2018 III групи інвалідності, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2018, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, з урахуванням проведених виплат.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено про протиправність оскаржуваних дій відповідача з підстав, що ним було подано усі необхідні документи, проте у призначенні та виплаті відповідної допомоги відмовлено, оскільки відсутнє підтвердження факту, що отримана позивачем травма не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. Вважає, що Протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння за формою №129/0, Акт розслідування та довідка частини від 14.12.2018 №847 є належними документами, що свідчать про те, що отримана ним травма не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 25.11.2019 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом; відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов або заяви про визнання позову.

Відповідачем, в установлений судом строк, подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем не подано документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. Вважає необґрунтованими посилання позивача в позовній заяві на визнання Військовою частиною НОМЕР_1 та Адміністрацією Державної спеціальної служби транспорту того факту, що 30.11.2016 позивач не знаходився у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. Зазначає, що у довідці від 12.12.2016 №1019 та у Акті №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виконанням службових обов`язків ОСОБА_1 від 12.12.2016 не визначено чи перебував позивач у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Крім того вказує, що протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 01.12.2016 форма № 129/0 не є документом, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, оскільки позивач отримав травму 30.11.2016, а вказаний протокол був складений 01.12.2016 о 12 год.10 хв. Звертає увагу суду, що жодних клінічних досліджень на стан алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння позивача не проводилось. Крім того посилається на той факт, що заклади охорони здоров`я Міністерства оборони України не ліцензовані на проведення досліджень на наявність в крові алкоголю, наркотичних та токсичних речовин, а протокол форми 129/0 не є юридичним документом, оскільки дану форму №129/0 відмінено на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я від 26.10.2009 №774.

Також відповідач посилається на той факт, що Військовою частиною НОМЕР_1 перевірка підполковника ОСОБА_1 на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння 30.11.2016 не проводилася. Враховуючи зазначене Адміністрацією Держспецтрансслужби проводяться заходи щодо повернення коштів одноразової грошової допомоги, отриманих позивачем 27.12.2018 у сумі 95340,00 грн.

Крім того відповідач звертає увагу суду на той факт, що у справі №620/811/19 вже вирішувалось питання щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2018 (за вирахуванням проведених виплат) і рішення суду виконано відповідачем у повному обсязі.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що сам відповідач не заперечував його право на отримання одноразової грошової допомоги, що підтверджується його рішенням на виплату позивачу 25.09.2017 одноразової грошової допомогу у зв`язку із втратою працездатності в розмірі 25% в сумі 28000,00 грн. внаслідок травми, отриманої 30.11.2016 та пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, а також виплати 27.12.2018 одноразової грошової допомоги у сумі 95340,00 грн. у зв`язку з встановленням позивачу 21.11.2018 III групи інвалідності, що настала внаслідок тієї ж травми, отриманої 30.11.2016 під час виконання обов`язків військової служби. Також позивач вважає, що про законність його вимог свідчить і Акт перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 , яка була проведена комісією під керівництвом заступника начальника управління - начальника відділу грошового забезпечення Департаменту фінансів Міністерства оборони України полковника ОСОБА_2 . В даному акті додатково звернуто увагу на безпідставність відмови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту у здійсненні виплати належної позивачу одноразової грошової допомоги в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту на посаді помічника командира частини - начальника служби охорони державної таємниці та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням, виданим 28.03.2013 Адміністрацією Державної спеціальної служби транспорту (а.с.46).

Як вбачається з Акту №1 розслідування нещасного випадку, що стався 30.11.2016 о 16 год. 50 хв. у Військовій частині НОМЕР_1 , нещасний випадок з ОСОБА_1 стався під час його пересування по території Військової частини НОМЕР_1 , потерпілий послизнувся та впав на землю у зв`язку з погіршенням погодних умов в зимовий період (ожеледиця), в результаті чого отримав закриту черепно-мозкову травму - струс головного мозку, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.17-19).

Протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння (форма 129/0) від 01.12.2016, який складено лікарем у зв`язку з наданням медичної допомоги 01.12.2016 о 12 год. 10 хв., встановлено, що ОСОБА_1 поводиться адекватно; орієнтується на місці, в часі та власній особистості; мовна здатність не порушена і чітка; дихання, зіниці та рухова сфера не змінені; міміка звичайна, стійка, виконує точні рухи; хворий (з його слів) заперечує вживання алкоголю або інших психоактивних речовин; запах алкоголю чи іншої речовини з рота відсутній; висновок ознаки алкогольного сп`яніння не виявлено (а.с.20).

06.12.2016 командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ №503 «Про отримання травми підполковником ОСОБА_1 », відповідно до якого в результаті проведеного розслідування встановлено, що закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, отримана позивачем, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.15-16).

Відповідно до довідок Військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2016 №1019, Військової частини НОМЕР_2 (військово-лікарська комісія) від 13.12.2016 №952 та від 16.03.2017 №195 травма позивача, отримана 30.11.2016, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.21-23).

29.03.2017 позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 25%, що підтверджується довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 29.03.2017 серії АГ №0010819, виданою медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) №1 (а.с.24).

21.11.2018 позивачу вперше встановлено ІІІ групу інвалідності з 15.11.2018 по 01.12.2019, у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 21.12.2018 серії АВБ № 068722 (а.с.29).

В подальшому позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом від 22.11.2018 про надання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності.

Командиром Військової частини НОМЕР_1 документи для отримання позивачем одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, були направленні голові Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, про що свідчить лист від 13.12.2018 № 1729 (а.с.30-31). Також було направлено і довідку від 14.12.2018 №847, з якої випливає, що травма позивача не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння чи навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства (а.с.32).

Адміністрацією Державної спеціальної служби транспорту листом від 21.12.2018 №38/6.2/1408 повідомлено про відсутність заперечень щодо виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 95340,00 грн. ОСОБА_1 , якому рішенням МСЕК від 21.11.2018 встановлено ІІІ групу інвалідності, пов`язану з травмою, отриманою під час виконання обов`язків військової служби, за умови наявності фінансових ресурсів, передбачених в Державному бюджеті України для забезпечення діяльності Державної спеціальної служби транспорту, здійснення першочергових обов`язкових виплат та в порядку черговості (а.с.34).

Також судом встановлено, що позивачу виплачено 123340,00 грн. одноразової грошової допомоги, а саме: 25.09.2017 - 28000,00 грн. у зв`язку із втратою працездатності в розмірі 25% внаслідок травми, отриманої 30.11.2016 та пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, та 27.12.2018 - 95430,00 грн. у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, у зв`язку з встановленням позивачу 21.11.2018 III групи інвалідності, що настала внаслідок тієї ж травми, отриманої 30.11.2016 під час виконання обов`язків військової служби, що не заперечується сторонами.

23.10.2019 позивач звернувся до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту з заявою, в якій просив, у відповідності до вимог Порядку №975, прийняти рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2018 (за вирахуванням проведених виплат), у зв`язку з встановленням йому 21.11.2018 ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби (а.с.36-38).

Листом від 30.10.2019 №518/6.3/545 Адміністрація Державної спеціальної служби транспорту повідомила позивача про відсутність підстав для призначення і виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з відсутністю підтвердження факту, що отримана ним травма не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. Також повідомлено позивача, що у зв`язку з нововиявленими обставинами (зокрема роз`яснення Головного військово-медичного управління Міністерства оборони України від 28.12.2018 №38/5.3/113, відповідно до якого заклади охорони здоров`я Міністерства оборони України не ліцензовані на проведення досліджень на наявність в крові алкоголю, наркотичних та токсичних речовин, а також відповідно до листа Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (військового шпиталю) від 25.02.2019 №440 об`єктивного дослідження біологічного матеріалу (крові) в експертній лабораторії ліцензованого закладу заявнику здійснено не було) в Адміністрації Держспецтрансслужбі розглядається питання щодо повернення раніше виплачених позивачу коштів одноразової грошової допомоги (а.с.39-40,57-59).

Крім того судом встановлено, що під час повторного огляду 05.11.2019 позивачу встановлено безтерміново ІІІ групу інвалідності, у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 05.11.2019 серії 12 ААБ №671145 (а.с.43).

ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_3 від 05.11.2019 (а.с.46).

Актом перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 , проведеної у період з 12 по 13 листопада 2019 року, прийнято пропозиції, а саме: повторно розглянути документи щодо призначення підполковнику ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності з урахуванням досвіду призначення таких виплат в Міністерстві оборони України. Про результати докладно повідомити Департамент фінансів Міністерства оборони України у термін до 29.11.2019 (а.с.41-42).

Вважаючи протиправними оскаржувані дії відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Так, у відповідності до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІІ, у редакції станом на дату встановлення позивачу інвалідності).

Відповідно до статті 41 Закону №2232-ХІІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У свою чергу, статтею 1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII, у редакції станом на дату встановлення позивачу інвалідності) визначено, що соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1-2 Закону №2011-XII передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону №2011-XII дія цього закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з пунктами 4-6 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби; встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Підпунктом «б» частини 1 статті 16-2 Закону №2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Частиною 2 статті 16-2 встановлено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Згідно з частиною 8 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (частина 9 статті 16-3 Закону №2011-XII).

У свою чергу, на виконання частини 9 статті 16-3 Закону №2011-XII, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975, у редакції станом на дату встановлення позивачу інвалідності).

Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) (пункт 1 Порядку №975).

Так, згідно з пунктом 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 11 Порядку №975 передбачено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

У свою чергу, згідно з пунктом 13 Порядку №975, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або, у разі відмови, для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Як випливає з матеріалів справи, предметом спору у цій справі є вимога позивача призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу, у зв`язку з встановленням 21.11.2018 III групи інвалідності, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2018, а не у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму.

З листа Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 30.10.2019 №518/6.3/545 випливає, що підставою для відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги став факт відсутності підтвердження, що отримана ним травма не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. При цьому зазначено, що у зв`язку з нововиявленими обставинами (зокрема роз`яснення Головного військово-медичного управління Міністерства оборони України від 28.12.2018 №38/5.3/113, відповідно до якого заклади охорони здоров`я Міністерства оборони України не ліцензовані на проведення досліджень на наявність в крові алкоголю, наркотичних та токсичних речовин, а також відповідно до листа Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (військового шпиталю) від 25.02.2019 №440 об`єктивного дослідження біологічного матеріалу (крові) в експертній лабораторії ліцензованого закладу заявнику здійснено не було) в Адміністрації Держспецтрансслужбі розглядається питання щодо повернення раніше виплачених позивачу коштів одноразової грошової допомоги (а.с.39-40,57-59).

Відповідно до статті 16-4 Закону №2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Отже подання зазначених у пункті 11 Порядку №975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у статті 16-4 Закону №2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.

Водночас обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений у статті 16-4 Закону №2011-XII, покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що вимога щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.

При цьому суд звертає увагу, що Порядок №975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Суд зауважує, що відсутність у абзаці 6 пункту 11 Порядку №975 вказівки про якийсь конкретний документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо), який свідчить про причини та обставини поранення вказує про те, що в кожному конкретному випадку це можуть бути різні документи, які достовірно свідчать про причини та обставини поранення.

З доказів, наявних у матеріалах справи, випливає, що отримана позивачем травма не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.

До такого висновку суд дійшов, дослідивши, зокрема:

- Акт №1 (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії), що стався 30.11.2016 о 16 год. 50 хв., яким обставинами, за яких стався з позивачем нещасний випадок, визначено «під час пересування по території військової частини в зимовий період (ожеледиця) послизнувся та впав на землю», а причиною нещасного випадку визначено «погіршення погодних умов в зимовий період (ожеледиця)», натомість перевіркою не встановлено перебування позивача у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння (а.с.17-19); вказаний акт на момент розгляду даної справи є чинним;

- протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння (форма 129/0) від 01.12.2016, який складено лікарем у зв`язку з наданням медичної допомоги 01.12.2016 о 12 год. 10 хв., яким встановлено, що ОСОБА_1 поводиться адекватно; орієнтується на місці, в часі та власній особистості; мовна здатність не порушена і чітка; дихання, зіниці та рухова сфера не змінені; міміка звичайна, стійка, виконує точні рухи; хворий (з його слів) заперечує вживання алкоголю або інших психоактивних речовин; запах алкоголю чи іншої речовини з рота відсутній; висновок ознаки алкогольного сп`яніння не виявлено (а.с.20);

- довідку Військової частини НОМЕР_1 від 14.12.2018 №847, відповідно до якої травма позивача не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння чи навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства (а.с.32).

Суд відхиляє посилання відповідача на той факт, що у довідці від 12.12.2016 №1019 не визначено чи перебував позивач у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, що заклади охорони здоров`я Міністерства оборони України не ліцензовані на проведення досліджень на наявність в крові алкоголю, наркотичних та токсичних речовин, а також на той факт, що позивач отримав травму 30.11.2016, проте протокол форми 129/0 був складений 01.12.2016 о 12 год.10 хв., та що протокол форми 129/0 не є юридичним документом, оскільки дану форму №129/0 відмінено на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я від 26.10.2009 №774, оскільки вказані обставини не можуть бути підставою для відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, за умови, якщо причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) підтверджені іншими документами, що містять достовірні відомості про зазначені обставини.

Також суд враховує, що відповідачем позивачу виплачено 123340,00 грн. одноразової грошової допомоги, а саме: 25.09.2017 - 28000,00 грн. у зв`язку із втратою працездатності в розмірі 25% внаслідок травми, отриманої 30.11.2016 та пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, та 27.12.2018 - 95430,00 грн. у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, у зв`язку з встановленням позивачу 21.11.2018 III групи інвалідності, що настала внаслідок тієї ж травми, отриманої 30.11.2016 під час виконання обов`язків військової служби, отже на час прийняття рішення про виплату позивачу відповідної допомоги були перевірені причини та обставини травми та подані позивачем документи у відповідача сумнівів не викликали.

Позивач не погодився з відповідачем та вважає, що він має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги саме в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2018, а не 70-кратного прожиткового мінімуму.

Посилання відповідача на той факт, що Військовою частиною НОМЕР_1 перевірка підполковника ОСОБА_1 на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння 30.11.2016 не проводилася, що взагалі жодних клінічних досліджень на стан алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння позивача не проводилось та що відповідно до листа Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (військового шпиталю) від 25.02.2019 №440 об`єктивного дослідження біологічного матеріалу (крові) в експертній лабораторії ліцензованого закладу заявнику здійснено не було суд також відхиляє, оскільки з цього ж листа випливає, що згідно з наказом Управління охорони здоров`я Чернігівської обласної держадміністрації від 30.11.2011 №670 при надходженні до приймального відділення військовослужбовця з травмою або пораненням проводиться медичний огляд для встановлення попередніх орієнтовних зовнішніх ознак вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння та здійснюється забір біологічного матеріалу, (крові) для об`єктивного дослідження в експертній лабораторії ліцензованого закладу за запитом командира частини або правоохоронних органів, однак відповідних запитів командира Військової частини НОМЕР_1 не надходило та через чотири місяці біологічний матеріал (кров) був утилізований.

Суд зауважує, що бездіяльність командира Військової частини НОМЕР_1 щодо не направлення у встановлений термін відповідного запиту до приймального відділення, в якому проходив огляд позивач після отримання травми та в якому було здійснено забір біологічного матеріалу позивача, (крові) для об`єктивного дослідження в експертній лабораторії ліцензованого закладу ознак вживання позивачем психоактивної речовини та стану його сп`яніння, не може бути підставою для відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Крім того суд також відхиляє і посилання відповідача на той факт, що у справі №620/811/19 вже вирішувалось питання щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2018 (за вирахуванням проведених виплат) і рішення суду виконано відповідачем у повному обсязі, оскільки предмет спору у даній справі та у справі №620/811/19 є різним, а саме: у даній справі предметом спору є призначення та виплата одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, а предмет спору у справі №620/811/19 - подання висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби.

У контексті спірних правовідносин та обставин даної справи суд зазначає, що надані відповідачу, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), разом із заявою про виплату одноразової грошової допомоги документи (а.с.17-20,32) містять відомості про обставини травми позивача, зокрема про те, що вона не пов`язана із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

В силу положень статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За приписами частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим відповідач не довів правомірність не призначення та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням 21.11.2018 III групи інвалідності, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2018, відповідно до Закону №2011-XII та Порядку №975.

При вирішенні даної справи суд керується частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, зокрема, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України є одночасно і орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які на справді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Дотримання принципу пропорційності особливо важливе при прийнятті рішень або вжитті заходів, які матимуть вплив на права, свободи та інтереси особи. Метою дотримання цього принципу є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб`єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи. Принцип пропорційності, зокрема, передбачає, що: 1) здійснення повноважень, як правило, не має спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідали б цілям, яких заплановано досягти; 2) якщо рішення або дія можуть обмежити права, свободи чи інтереси осіб, то такі обмеження мають бути виправдані необхідністю досягнення важливіших цілей; 3) несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів особи внаслідок рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути значно меншими від тієї шкоди, яка могла б настати за відсутності такого рішення чи дії; 4) для досягнення суспільно-корисних цілей необхідно обирати найменш «шкідливі» засоби.

Таким чином, принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

Суд вважає, що несприятливі наслідки для прав позивача внаслідок відмови у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2018, є набагато більшими від тієї шкоди, яка могла б настати за такого призначення та виплати.

Враховуючи вищенаведене, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись статтями 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2018, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у зв`язку з встановленням 21.11.2018 III групи інвалідності, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, з урахуванням проведених виплат.

Зобов`язати Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку з встановленням 21.11.2018 III групи інвалідності, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2018, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, з урахуванням проведених виплат.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського окружного адміністративного суду або до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ).

Відповідач: Адміністрація Державної спеціальної служби транспорту (адреса для листування: вул. Магнітогорська, 5, м. Київ, 02094; юридична адреса: вул. Велика Васильківська, 50, м. Київ, 03150, код ЄДРПОУ - 33145904).

Суддя В.В. Падій