Справа № 675/721/18
Суддя: Демчук П. В.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/721/18
Провадження № 2-а/675/18/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2019 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого -

судді Демчука П.В.,

з участю секретаря судового засідання Григор`євої О.С.,

позивача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Каруна В.П.,

представника відповідача Марчука О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у режимі відеоконференції в залі суду в м. Ізяслав адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)», у якому зазначив, що він відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)». Відповідно до ч. 5 ст. 151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі надається щоденна прогулянка тривалістю одна година. В ЗВК № 58 на території сектору для тримання засуджених до довічного позбавлення волі розміщений окремий блок для проведення прогулянок, який складається із однотипних, однакових за розміром десяти прогулянкових двориків, обладнаних спортивними знаряддями. Дворики мають прямокутну форму, довжина стін розміром 3,6 м. х 2,1 м. Засуджений вважає, що умови щоденної прогулянки, що надається відповідачем, являються такими, що принижують його честь і гідність з огляду на незначні розміри прогулянкових двориків, монотонність їх окрасу, з подвійною решіткою над головою, що спричиняє перешкоду для потрапляння прямих сонячних променів у безхмарну погоду. Все це причиняє негативний психо-емоційний стан засудженого, не відповідає меті покарання засуджених до довічного позбавлення волі та не може впливати позитивно на їх виправлення. Враховуючи викладене, позивач просить визнати протиправним поміщення його до щоденної прогулянки протягом однієї години до прогулянкових двориків, які за сукупністю ознак не можуть бути визнані належними для цілей їх існування та які за сукупністю ознак спричиняють негативний вплив на здоров`я засудженого.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник Карун В.П. заявлений позов підтримали.

Представник відповідача Марчук О.А. в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначивши, що для ОСОБА_1 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, щоденно надається прогулянка відповідно до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. На території сектору максимального рівня безпеки Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, для забезпечення права засуджених на щоденну прогулянку, знаходяться прогулянкові дворики. Прогулянкові дворики обладнані відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29 грудня 2014 року № 2186/5 та наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань № 124 від 28.07.2005 року. Порядок та умови відбування засудженим ОСОБА_1 відбування покарання відповідають вимогам чинного законодавства, а тому в позові слід відмовити.

Суд, заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з положеннями п. 13-1 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2, ч. 9 статті 539 КПК України засудженим надане право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність адміністрації установи виконання покарання до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, в порядку адміністративного судочинства.

За вимогами ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)» .

Відповідно до ч.1 ст.1 Кримінально-виконавчого кодексу України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Частинами 1, 2 статті 7 КВК України передбачено, що держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Відповідно до ч. 4,5 ст.7 КВК України правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

Дискримінація засуджених за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками забороняється.

У відповідності до вимог ч.1 ст.102 КВК України режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених.

Відповідно до ч.2 ст.150 КВК України засуджені до довічного позбавлення волі тримаються окремо від інших засуджених, крім тих, які після відбуття десяти років покарання у приміщеннях камерного типу переведені до звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки.

Разом з тим, згідно з ч.2 ст.151 КВК України, на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.97 КВК України у дільниці посиленого контролю виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки засуджені тримаються в ізольованих жилих приміщеннях, а в дільниці посиленого контролю виправних колоній максимального рівня безпеки у приміщеннях камерного типу.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5).

Порядок утримання та встановлені обмеження для засуджених, які знаходяться в дільницях посиленого контролю, передбачені розділом ХХХІІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, відповідно до приписів якого у дільницях посиленого контролю виправних колоній засуджені тримаються в умовах суворої ізоляції від інших засуджених, яка поєднується із застосуванням до них обмежень, передбачених режимом відбування покарання, а також заходів виховного впливу. У дільницях посиленого контролю виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання та середнього рівня безпеки засуджені розміщуються у звичайних жилих приміщеннях, а в дільницях посиленого контролю виправних колоній максимального рівня безпеки - у ПКТ.

Засуджені, які тримаються у дільниці посиленого контролю, не мають права виходу з жилих приміщень та ПКТ, за винятком виходу на роботу та проведення прогулянок у встановлений розпорядком дня час, а також у випадках надання їм побачень, медичного обстеження та стаціонарної медичної допомоги, відвідування кімнати для виховної роботи.

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 28.07.2005р. №124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.08.2005 за №881/11161, затверджено Положення про сектор максимального рівня безпеки при виправній колонії середнього рівня безпеки (далі - Положення).

Пунктом 1.2 Положення встановлено, що Сектор є структурним підрозділом виправної колонії середнього рівня безпеки, на території якої він створений, і розташовується в ізольованому (локальному) секторі житлової зони колонії на базі капітально побудованих приміщень камерного типу.

Додатком до Положення є Типові правила щодо обладнання секторів для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, відповідно до пункту 1 яких ці правила застосовуються для обладнання нових та реконструкції і капітального ремонту діючих секторів максимального рівня безпеки. При облаштуванні секторів, крім цих правил, необхідно також керуватися вимогами державних будівельних норм, державних стандартів України, державними протипожежними та санітарними нормами при будівництві, а також вимогами відомчих нормативно-правових актів, що регламентують це питання.

Пунктом 3 Типових правил передбачено, що прогулянкові дворики розміщуються на території сектору або на даху будівлі з ПКТ і будуються з розрахунку 3 кв. м на одну особу і не менше ніж на 25% від загальної кількості місць для засуджених у секторі. Площа кожного прогулянкового дворика має бути не менше ніж 12 кв. м.

Для захисту від атмосферних опадів установлюється дашок, який виноситься на 1 м з боку зовнішньої стіни всередину дворика. Огорожа прогулянкових двориків будується висотою не менше ніж 3 м і виконується з цегли або залізобетону.

Зверху прогулянкових двориків установлюються металеві ґрати з дроту діаметром не менше 12 мм з розрізом вічка 150х150 мм, а на відстані 700-1000 мм над ними - металева сітка. Внутрішня поверхня огорожі прогулянкових двориків штукатуриться.

Представником відповідача представлений суду акт державної приймальної комісії від 26 липня 2005 року, відповідно до якого закінчений реконструкцією режимний корпус по створенню сектору максимального рівня безпеки для тримання осіб засуджених до довічного позбавлення волі Замкової виправної колонії № 58 прийнято в експлуатацію. Як зазначив представник відповідача будівельно-технічна документація на прогулянкові дворики сектору довічного позбавлення волі відсутня.

Проведеним судом оглядом речових доказів, який здійснювався у відповідності до ст. 81 КАСУ за участю спеціаліста, встановлено, що у секторі максимального рівня безпеки Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» знаходяться 10 прогулянкових двориків приблизно однакової величини. Відповідно до план-схеми прогулянкового дворика, складеної спеціалістом, внутрішні розміри приміщення становлять 3600 мм х 2030 мм, таким чином, площа прогулянкового дворика становить 7,3 кв.м., що не відповідає п. 3 Типових правил. У решті вимог відповідно до Типових правил порушень щодо побудови прогулянкових двориків не вбачається.

Разом із тим, суд констатує, що Сектор максимального рівня безпеки для тримання осіб засуджених до довічного позбавлення волі Замкової виправної колонії № 58 прийнято в експлуатацію 26 липня 2005 року, тобто, до видання Державним департаменту України з питань виконання покарань наказу №124, яким визначена площа прогулянкових двориків у секторі в розмірі 12 кв.м.

Також суд зауважує, що наказ Державного департаменту України з питань виконання покарань № 124 від 28 липня 2005 року втратив чинність з 01.11.2019 р. на підставі наказу Міністерства юстиції України № 3172/5 від 15.10.2019 року.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звернувшись до суду із позовом про визнання дій державної установи «Замкова виправна колонія № 58» протиправними в частині поміщення його для щоденної прогулянки до існуючого в секторі довічного позбавлення волі прогулянкового дворика, ОСОБА_1 вказав, що його перебування у прогулянковому дворику спричиняє негативний вплив на здоров`я, однак не надав суду будь-яких доказів у підтвердження своїх доводів, а також не послався на такі докази.

Таким чином, оцінивши добуті докази в їх сукупності, на підставі діючих норм матеріального права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , так як відповідно до розділу 2 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань адміністрація виправної установи зобов`язана забезпечити право засуджених на щоденну прогулянку під час відбування покарання в камерах.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 81, 243-246, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 26 грудня 2019 року.

Суддя П.В.Демчук