Справа № 300/2285/19
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2020 р. справа № 300/2285/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Снятинської РДА про визнання неправомірними дій при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ), 21.11.2019 звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації (надалі - відповідач, УПСЗН Снятинської РДА) про визнання неправомірними дій при виплаті допомоги на оздоровлення та зобов`язання до вчинення дій.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с. 11-12).

Позивачем недоліки позовної заяви усунуті у строк визначений судом, відтак ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно ч. 4 статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення як інвалід 1 групи у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат. Проте відповідачем за 2017-2018 виплату згідно зазначеного закону не проведено, а виплату проведено згідно Постанови КМУ №562 від 16.07.2005 у розмірі 120 грн. Позивач вважає дії УПСЗН Снятинської РДА про відмову у перерахунку та виплаті їй недоплаченої 2017-2018 щорічної допомоги на оздоровлення згідно ст. 48 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" неправомірними та зобов`язати відповідача виплатити позивачу кошти на щорічну допомогу на оздоровлення за 2017-2018 роки виходячи із розміру п`яти мінімальних заробітних плат встановлекної ЗУ "Про державний бюджет" на момент виплати згідно рішененя суду.

30.12.2019 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов. У даному відзиві, відповідач вважає, що його дії відповідають вимогам чинного законодавства, а позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачу виплачено допомогу на оздоровлення в сумі 120 грн. за 2017-2018 на підставі Постанови КМУ №562 від 12.07.2005. Просив суд у задоволенні позову відмовити.

Зважаючи на вищевикладене, судом проведено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до вимог статті 263 КАС України.

Згідно частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Позивач, ОСОБА_1 , є інвалідом другої групи та потерпілою від Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №893653 та експертного висновку засідання №11 Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії від 29.12.2011 (а.с. 17-18).

Позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив здійснити нарахування їй щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2017-2018 рік відповідно до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 5-х мінімальних заробітних плат, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на день фактичного зарахування коштів на банківський рахунок.

Відповідач листом від 04 листопада 2019 року №1046/02-19/27 повідомив позивачу, що їй нараховано щорічну допомогу на оздоровлення за 2016-2017 та 2018 роки у розмірі 120,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позивач вважаючи, що розмір призначеної і виплаченої йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2017-2018 роки не відповідає розміру, передбаченому ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", звернувся до суду.

Частиною 4 статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796, в редакції чинній до 01.01.2015 року, щорічна допомога на оздоровлення інвалідам I і II групи виплачується в розмірі - п`яти мінімальних заробітних плат; інвалідам III групи, дітям-інвалідам - чотири мінімальні заробітні плати; евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, виплачується в розмірі трьох мінімальних заробітних плат.

Разом з тим, відповідно до Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014 внесені зміни, зокрема, до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та вказану статтю викладено у такій редакції: "одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", цей Закон набирає чинності з 1 січня 2015 року, крім пункту 42 розділу I цього Закону (щодо Закону України від 14.10.2014 "Про прокуратуру"), який набирає чинності з 25 квітня 2015 року.

Отже, починаючи з 01.01.2015 року ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не містить положень щодо виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення особам, інвалідам II групи, у розмірі 5-х мінімальних заробітних плат.

Пунктами 2 та 3 рішення Конституційного Суду України від 13.01.2012 року №3-рп/2012 вирішено, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України".

Згідно ст.150 Конституції України рішення Конституційного суду України є обов`язковими до виконання на території України.

Постановою КМ України "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №562 від 12.07.2005 року установлено розмір щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме: інвалідам І-ІІ групи - 120 грн., учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - 100 грн., інвалідам ІІІ групи та дітям-інвалідам - 90 грн., учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії, кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, - 75 грн.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно здійснено нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки іншого розміру такої допомоги у 2017-2018 роках не встановлено, а стаття 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 01.01.2015 року не визначає розміру такої допомоги.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказане відповідає позиції, викладеній Верховним Судом України в ухвалі від 08 червня 2017 року у справі №752/105716-а та Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 02 березня 2017 року по справі К/800/21454/16).

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, щодо визнання неправомірними дій управління праці та соціального захисту населення Снятинської РДА при виплаті допомоги на оздоровлення та зобов`язання відповідача виплатити позивачу недоплачені кошти на щорічну допомогу на оздоровлення за 2017-2018 роки виходячи із розміру 5-тим мінімальних заробітних плат встановленої ЗУ "Про державний бюджет" на момент виплати згідно рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

відповідач: Управління праці та соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації, вул. Шевченка, 4, м. Снятин, Снятинський район, Івано-Франківська область, 78300, .

Суддя Микитюк Р.В.