Справа № 160/216/20
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

11 січня 2020 р. Справа № 160/216/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Боженко Н.В., розглянувши матеріали позовної заяви в м.Дніпрі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" до Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

08 січня 2020р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" до Індустріального відділу державного виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:

-визнати бездіяльність заступника начальника відділу Індустріального відділу державного виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим документом про зобов`язання ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" укласти з КП "Виробниче житлово-ремонтне-експлуатаційне об`єднання Жовтоводської міської ради" договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є типовим договором згідно додатку №6 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018р. на умовах оприлюдненої комерційної пропозиції ТОВ "Дніпровські електричні послуги" неправомірною;

-зобов`язати заступника начальника відділу Індустріального відділу державного виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винести постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого документа про зобов`язання ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" укласти з КП "Виробниче житлово-ремонтне-експлуатаційне об`єднання Жовтоводської міської ради" договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є типовим договором згідно додатку №6 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018р. на умовах оприлюдненої комерційної пропозиції ТОВ "Дніпровські електричні послуги".

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/216/20 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України - суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Дослідивши матеріали позовної заяви та перевіривши її відповідність вимогам п. 4 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, з огляду на наступне.

На виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження з примусового виконання наказу №904/1600/19 про зобов`язання ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" укласти з КП "Виробниче житлово-ремонтне-експлуатаційне об`єднання Жовтоводської міської ради" договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є типовим договором згідно додатку №6 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018р. на умовах оприлюдненої комерційної пропозиції ТОВ "Дніпровські електричні послуги", виданого 04.11.2019р. Господарським судом Дніпропетровської області з метою виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2019р. у справі №904/1600/19.

04 грудня 2019р. заступником начальника відділу Індустріального відділу державного виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60782278 за вищезазначеним виконавчим документом та постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №60782278.

Позивачем додано до матеріалів справи копію листа від 20.12.2019 року, що адресовано відповідачу, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" повідомило державного виконавця про те, що вищезазначене рішення Господарського суду Дніпропетровської області виконано до відкриття виконавчого провадження.

Натомість, як стверджує позивач, відповідачем допущено неправомірну бездіяльність у вигляді не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження за відповідним виконавчим документом.

Отже, з огляду на вищевикладене, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" звернулось до адміністративного суду із позовом щодо зобов`язання органу державної виконавчої служби винести постанову про закінчення виконавчого провадження, відкритого в межах виконавчого провадження з виконання наказу, виданого на виконання рішення суду, розглянутого в порядку господарського судочинства.

Тобто, спірні правовідносини виникли між боржником та органом державної виконавчої служби при примусовому виконанні наказу №904/1600/19, виданого 04.11.2019р. Господарським судом Дніпропетровської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, адміністративному суду підсудні справи щодо оскарження рішень, дій або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, а також з приводу виконання ними рішень, ухвалених адміністративним судом, якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Разом з тим, ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" №1404 від 02.06.2016р. (далі - Закон №1404) визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (ч.2 ст.74 Закону №1404).

Із системного аналізу вказаних норм права, встановлено, що юрисдикція адміністративного суду у будь-якому випадку поширюється на спірні правовідносини в частині оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат пов`язаних з організацією і проведенням виконавчих дій та накладенням штрафу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду у справі №2-01575/11 від 28.11.2018р. та у справі №127/9870/16-ц від 06.06.2018р.

Разом з тим, у постанові Великої палати Верховного суду у справі №324/1018/17 від 20.09.2018р. зазначено, що якщо виконавче провадження відкрито і примусове виконання здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України, а також судових наказів; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом, то заяви та скарги розглядаються судом, який видав рішення, що перебуває на примусовому виконанні.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця щодо виконання судового рішення оскаржуються сторонами виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

При цьому, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п.33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії", заява N 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <...> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом. З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Отже суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" (належним судом) у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції.

Згідно ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до частини 1 статті 340 Господарського процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто в першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу).

Оскільки у даному позові боржник вважає, що бездіяльністю державного виконавця в рамках виконавчого провадження №60782278 під час виконання виданого 04.11.2019р. наказу Господарського суду Дніпропетровської області №904/1600/19, порушено його права, то суд дійшов висновку, що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки такий спір підлягає розгляду у порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 170, 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №160/216/20 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" до Індустріального відділу державного виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що розгляд та вирішення даної справи віднесено до юрисдикції місцевого господарського суду в порядку господарського судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається (ч. 5 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України).

Копію ухвали надіслати позивачу разом із оригіналом позовної заяви та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко