Справа № 520/8154/19
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

08 січня 2020 р. Справа № 520/8154/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

при секретарі судового засідання - Мадевської Е.Д.,

за участю представника позивача - Галіциної Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача про поновлення строку звернення до суду у справі за позовом Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" (61098, м.Харків, вул.Полтавський Шлях, 192, ) до ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) стягнення суми, -

ВСТАНОВИВ:

Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» 16.08.2019 року звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Військового інституту танкових військ НТУ "ХШ" суму у розмірі 1869 грн. 60 коп. на відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 року позовну заяву Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» залишено без руху, надано позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду уточненої позовної заяви з зазначенням відомостей стосовно представника, доказів надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення іншим учасникам справи копії позовної заяви та доданих до неї документів, заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 року визнано неповажними причини пропуску Військовим інститутом танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» строку звернення до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час проходження військової служби (навчання) у Військовому інституті танкових військ НТУ «ХПІ». Позовну заяву Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» до ОСОБА_1 про стягнення суми - повернуто позивачу.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 року ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 року по справі № 520/8154/19 скасовано. Адміністративну справу № 520/8154/19 за позовом Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" до ОСОБА_1 про стягнення суми направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

29.11.2019 року дана справа надійшла до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу у підготовчому засіданні на 08.01.2020 о 14:30 год.

У підготовчому судовому засіданні суд поставив на обговорення питання щодо пропуску позивачем строків звернення до суду з даним позовом та заяву позивача від 30.08.2019 року.

Представник позивача у підготовчому судовому засіданні підтримав заяву про поновлення строку звернення до суду та зазначив обставини, з якими пов`язує поважність причин пропуску такого строку.

Так представник позивача зазначив, що Військовий інститут танкових військ НТУ "ХПІ", відповідно до вимог законодавства постійно здійснював позовну роботу в межах трирічного строку позовної давності та забезпечував відшкодування державних витрат на утримання курсантів під час навчання у випадках, визначених законом. У своїй роботі Інститут керувався Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 03.08.2011р. (категорія справи № 6-5197св10, головуюча Дьоміна О.О.) згідно якої забезпечував позовну роботу виключно за правилами цивільного судочинства. Представник позивача посилався на постанову Великої Палати Верховного суду від 13.03.2019 р. у справі № 723/18/17, яка визначилась щодо предметної юрисдикції даної категорії спорів та фактично вплинула на розгляд справ, які до теперішнього часу перебували та ще перебувають в провадженнях судів за правилами цивільного судочинства. Позивач також зазначив, що Інституту не було доведено Рішення Великої Палати Верховного суду від 12.12.2018р. по справі № 804/285/16, також Рішення Великої Палати Верховного суду від 13.03.2019р. по справі № 723/18/17, також Інститут не був стороною у вищевказаних справах. Позивач додатково обґрунтовує поважність причин пропущення строку звернення до суду тим, що з 09 лютого 2019 року по 21 червня 2019 року штатний помічник начальника інституту з правової роботи був відряджений до зони проведення Операцій Об`єднаних Сил. Крім того, в усних поясненнях додатково зазначив, що Інститут не одержував з бюджету видатків на потреби по сплаті судового збору, що унеможливлювало позовну роботу в цілому.

Відповідач у підготовче судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке міститься в матеріалах справи.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача щодо причин поважності пропуску строку звернення до суду з даним позовом, виходить з наступного.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані ст.122 КАС України.

Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч.1, ст.122 КАС України).

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Суд надаючи правову оцінку заявленому клопотанню зазначає, що право на звернення до адміністративного суду з позовом є складовою права на судовий захист, що передбачено ст. 55 Конституції України. Це право є диспозитивним правом у адміністративному процесі.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

При вирішенні справи судом враховано, що початком строку звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень є день виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли у владного суб`єкта виникло відповідне право.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду за своєю суттю не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і шляхом встановлення строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання.

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява N 28090/95, пункт 45).

Реалізуючі пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Аналізуючи вищевказане, суд зазначає, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій передбачених Кодексом адміністративного судочинства України.

Законодавче обмеження строку оскарження, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Згідно правової позиції Конституційного Суду України, наведеної у рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_1 на користь Військового інституту танкових військ НТУ "ХШ" суми у розмірі 1869 грн. 60 коп. на відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання.

Судом встановлено, що після розриву контракту 26.01.2019 року про проходження військової служби (навчання), укладеного між Міністерством оборони України в особі начальника інституту та відповідачем, у останнього виникло зобов`язання щодо відшкодування витрат на утримання під час навчання, а у позивача - право звернення до суду для захисту майнових інтересів в судовому порядку.

Разом з тим, позивач звернувся до суду, подавши позов з документами 16.08.2019, із вимогами щодо захисту майнових прав, що мали місце у зв`язку з розривом контракту 26.01.2019, тобто з пропуском строку встановленого ч.2 ст.122 КАС України.

В судовому засіданні суд поставив питання представнику позивача щодо причин поважності пропуску строку звернення до суду.

Позивач в судовому засіданні зазначив, що пропуск встановленого строку звернення до адміністративного суду зумовлений тим, що до існування Постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі №723/18/17 позови Військового інституту танкових військ НТУ "ХПІ" розглядались виключно за правилами цивільного судочинства та межах трирічного строку позовної давності. Вказана Постанова стала відправною точкою для спрямування наявних позовних матеріалів до адміністративних судів.

Посилання позивача на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі №723/18/17 , як на поважну причину пропуску строку звернення до суду, суд вважає необґрунтованим, оскільки зазначена постанова ніяк не впливає на право позивача для подання позову до суду у строк встановлений законом.

Крім того суд зауважує, що у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №804/285/16 (провадження № 11-669апп18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу вимог статті 17 КАС України (статті 19 КАС України у редакції від 03 жовтня 2017 року), якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. А відтак, спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, підсудність цієї категорії спорів визначена Великою Палатою Верховного Суду ще у грудні 2018 року, а не у березні 2019 року (як зазначає позивач).

А відтак, право на звернення саме до адміністративного суду у позивача виникло з 27 січня 2019 року (з наступного дня після виключення курсанта зі списку особового складу інституту).

На питання суду, чи вживались будь-які заходи до того, як позивач дізнався про предметну юрисдикцію даної категорії спорів, представником позивача не надано до суду доказів, що підтверджують звернення позивача за захистом своїх прав в порядку цивільного чи іншого судочинства з даним позовом у строк передбачений законом.

Разом з тим у підготовчому засіданні позивач зазначив, що з січня 2019 року по липень 2019 року Інститут не одержував з бюджету видатків на потреби по сплаті судового збору, що унеможливлювало позовну роботу в цілому, а тому після надходження коштів, Інститут здійснив сплату судового збору та направив на адресу Харківського окружного адміністративного суду позов до ОСОБА_1 .

З цього приводу суд зазначає, що особа, яка утримується за рахунок Державного бюджету України, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору, отже обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з Державного бюджету України та відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб`єктами владних повноважень, не є підставою для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Питання про сплату судового збору державними органами, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору, врегульовано пунктом 2 розділу II Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 22.05.2015 №484-VIII, в якому покладено обов`язок щодо забезпечення відповідного фінансування державних органів на Кабінет Міністрів України.

Вказана правова позиція викладена в ухвалі Верховного суду від 22 липня 2019 року по справі №1240/2425/18.

Також позивач як на поважність причин пропущення строку звернення до суду вказує на те, що з 09 лютого 2019 року по 21 червня 2019 року штатний помічник начальника інституту з правової роботи був відряджений до зони проведення Операцій Об`єднаних Сил. Проте, у заяві про поновлення строку представник позивача зазначає, що обов`язки зазначеного помічника тимчасово виконувала інша особа, яка не звернулась до суду в межах строків встановлених законом.

Отже, додаткові доводи представника позивача також не можуть слугувати підставою для визнання поважними причини пропуску звернення до суду та поновлення судом такого строку.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд не може вважати вказані представником позивача обставини такими, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду.

Належних, допустимих та достатніх доказів на спростування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, позивач суду не надав та в судовому засіданні не зазначив відповідних обставин.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, про те, що заява про поновлення строку звернення до суду з даним позовом не містить підстав поважності причин пропуску строку звернення Військовим інститутом танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи викладе, суд дійшов висновку, що позовна заява подана після закінчення строків, установлених законом, при цьому, заява про поновлення строку звернення до суду з даним позовом не містять будь-яких доказів, які підтверджують поважність причини пропуску тримісячного строку звернення до суду передбаченого ч.2 ст.122 КАС України, у зв`язку з чим адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 121-123, 240, 243, 248, 256, 287, 294, 295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" строку звернення до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення суми.

Заяву представника позивача про поновлення строку звернення до суду у справі за позовом Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" до ОСОБА_1 стягнення суми - залишити без задоволення.

Адміністративний позов Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" до ОСОБА_1 стягнення суми - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 09.01.2020 року.

Суддя О.М. Тітов