Справа № 360/3578/19
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року справа №360/3578/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Гаврищук Т.Г., Міронової Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 360/3578/19 (головуючий суддя І інстанції Шембелян В.С.), складеного в повному обсязі 07 жовтня 2019 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом адвоката Степанової Ольги Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Степанову Ольгу Володимирівну звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про:

- визнання протиправним та скасування рішення управління від 21.12.2018 "Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно з п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 ";

- зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи, що дає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди роботи: з 09.03.1989 по 31.10.1996 та з 25.04.2000 по 11.07.2000 в Колективному підприємстві "Попаснянський склозавод" на посаді видувальника скловидів та здійснити нарахування пенсії з 11.10.2018 (а.с. 3-5).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Визнано противоправним та скасовано рішення Управління Пенсійного Фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 21.12.2018 «Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно з п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 ». Зобов`язано Управління Пенсійного Фонду України в Попаснянському районі зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 09.03.1989 по 31.10.1996 та з 25.04.2000 по 11.07.2000 на посаді видувальника скловиробів в КП «Попаснянський склозавод» та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.10.2018 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (а.с. 84-87).

Не погодившись з судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 360/3578/19 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що дії управління щодо відмови у призначенні пенсії є правомірними, оскільки на момент звернення позивача до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії у нього відсутній необхідний пільговий стаж відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вважає, що зобов`язання зарахувати спірний період до пільгового стажу позивача є втручанням у дискреційні повноваження управління.

Також апелянт вказує, що відповідно до записів трудової книжки позивач у період з 09.03.1989 по 31.12.2000 працював видувальником скловиробів тільки на одному підприємстві КП "Попаснянський склозавод", а згідно довідок та копій наказів про переведення, прийом та звільнення, виданих комунальною установою Попаснянської міської ради "Трудовий архів територіальних громад району" заявник працював на КП "Попаснянський склозавод" та ДП "Кристал" за такою ж професією, яка зазначена в трудовій книжці, а саме видувальником скловиробів з 01.11.1996 по 01.08.1997 та з 02.08.1997 по 30.12.2000. За період роботи з 09.03.1989 по 31.10.1996 є розбіжності з записами трудової книжки та документами наданими комунальною установою Попаснянської міської ради "Трудовий архів територіальних громад району", а саме: в трудовій зазначено, що заявник працював видувальником скловиробів, а за довідками та наказом № 38 від 10.03.1989 оператором склоформувальних машин, що дає право на зарахування даного періоду роботи за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України. Період роботи позивача з 25.04.2000 по 11.07.2000 не зараховано до пільгового стажу у зв`зку відсутністю на підприємстві атестації робочих місць за умовами праці.

Вважає, що стягнення за рахунок бюджетних асигнувань сплаченого позивачем судового збору не відповідає нормам діючого законодавства (а.с. 68-69).

Сторони в судове зсідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (а.с.8,9) 11 жовтня 2018 року звернувся до управління із заявою про призначення пенсії за віком згідно з п.1 ч.2 ст.114 Закону України " Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.71).

За результатами розгляду зазначеної заяви управлінням прийнято рішення від 21.12.2018 «Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах згідно до згідно п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи (а.с. 73).

Відповідно до вищезазначеного рішення до пільгового стажу позивача зараховано період роботи в КП «Попаснянському склозаводі» та ДП «Кристал»: за Списком №1 періодів роботи за професією видувальник скловиробів за фактично відпрацьований час: з 01.11.1996 по 31.07.1997 - 05 місяців 16 днів, з 01.08.1997 по 24.04.2000 - 01 рік 10 місяців 15 днів, з 12.07.2000 по 31.12.2000 - 03 місяці 19 днів; за Списком №2 - 06 років 10 місяців 12 днів ( за професією слюсаря- ремонтника №2 з 27.02.1989 по 08.03.1989, за професією оператора склоформувальних машин з 09.03.1989 по 31.12.1991 календарно, з 01.01.1992 по 31.10.1996 за фактично відпрацьований час - 04 роки 07 днів).

До пільгового стажу не зараховано період роботи з 09.03.1989 по 31.10.1996, оскільки є розбіжності з записами трудової книжки та документами наданими комунальною установою Попаснянської міської ради «Трудовий архів територіальних громад району», а саме: за трудовою книжкою заявник працював видувальником скловиробів, а за довідками та наказом № 38 від 10.03.1989 оператором склоформувальних машин.

Період роботи позивача з 25.04.2000 по 11.07.2000 не зараховано до пільгового стажу, у зв`язку відсутністю на підприємстві атестації робочих місць за умовами праці.

Спірним питанням даної справи є правомірність відмови позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах та не зарахування періодів роботи позивача з 09.03.1989 по 31.10.1996 та з 25.04.2000 по 11.07.2000 до пільгового стажу.

Приймаючи спірне рішення суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи підтверджують його право на призначення йому пенсії на пільгових умовах, відмова відповідача у призначенні пенсії є протиправною, а рішення пенсійного органу таким, що підлягає скасуванню з зобов`язанням повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням висновків суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць - чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи, при звернені з 01.04.2018 по 31.03.2019, не менше 21 року 6 місяців, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.

Згідно статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01.12.2005 за № 1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" (яка була чинною у спірний період трудового стажу), затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, у розділі I "Гірничі роботи" Списку № 1 передбачена посада електрослюсаря.

Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком № 1.

При цьому, за правилами застосування Списку № 1, визначеними у наведених вище правових нормах, якщо пільгова робота виконувалася до 31.12.1991, то застосовується Список № 1, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173; якщо виконання пільгової роботи продовжувалося після 01.01.1992 або розпочато після цієї дати, але не більше як до 11.03.1994, то застосовується Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10; якщо пільгова робота продовжувалася після 11.03.1994 або розпочата після цієї дати, але не більше як до 16.01.2003, то застосовується Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Трудова книжка серії НОМЕР_1 містить наступні записи про трудову діяльність позивача за спірні періоди в КП «Попаснянський склозавод» (а.с.12-14, 65-69):

- 09.03.1989 переведено на посаду видувальника скловиробів 4 розряду на підставі наказу № 38 від 27.02.1989 (запис №6);

- 01.08.1997 переведено в виробництво № 2 на посаду видувальника скловиробів 4 розряду на підставі наказу № 71 від 01.08.1997 (запис №7);

- 31.12.2000 звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 176 від 31.12.2000 (запис № 8).

Зазначені записи завірені підписом начальника відділу кадрів та печаткою підприємства.

Відповідно до витягу з наказу від 25.04.1995 № 56 затверджено перелік робочих місць по Попаснянському склозаводу, які за результатами атестації робочих місць за умовами праці затверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 серед яких зазначено посаду видувальник скловиробів (а.с.44).

Також, відповідно до наказу КП «Попаснянський склозавод» від 12.07.2000 № 56 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці» затверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 серед яких зазначено посаду видувальник скловиробів (а.с.45,46).

При цьому, рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 04.06.2019 № 423/858/19, яке набрало законної сили 05.07.2019, встановлено факт роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за професією «видувальник скловиробів» на Попаснянському заводі у період з 09.03.1989 по 01.08.1997 повний робочий день з повною зайнятістю робочого часу в режимі повного робочого тижня (а.с.23,24).

Відтак, записи у трудовій книжці позивача містять повну інформацію щодо періодів його роботи з 09.03.1989 по 31.10.1996 та з 25.04.2000 по 11.07.2000 на посаді видувальника скловиробів, яка належить до посад за Списком № 1, стаж роботи на яких підлягає зарахуванню до пільгового стажу при вирішенні питання щодо пенсійного забезпечення особи, а також матеріалами справи підтверджено проведення атестації робочого місця позивача.

Доводи апелянта щодо неможливості зарахування спірних періодів до пільгового стажу є незмістовними, атестація робочого місця підтверджена вищевказаними наказами.

Відтак, з огляду на підтвердження пільгового стажу роботи позивача записами в його трудовій книжці та наданими наказами, пенсійний орган мав достатні підстави для врахування спірних періодів роботи за умови підтвердження факту проведення атестації робочого місця позивача за наказами підприємства.

При цьому, факт роботи позивача в період з 09.03.1989 по 01.08.1997 на посаді видувальника скловиробів в КП «Попаснянський склозавод» також підтверджено рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 04.06.2019 № 423/858/19, яке набрало законної сили 05.07.2019 (а.с.23,24).

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що атестація робочого місця має проводитися у передбачені п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 №442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Зазначеної позиції дотримується й Верховний Суд в постанові від 23.10.2018 в справі №348/1079/17), постанові від 18 вересня 2018 року по справі №345/3301/17 та постанові від 01.11.2018 №455/1053/16-а, в яких Верховний Суд зокрема зазначив, що атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Разом з цим, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що позивач має право на зарахування періодів роботи з 09.03.1989 по 31.10.1996 та з 25.04.2000 по 11.07.2000 на посаді видувальника скловиробів в КП «Попаснянський склозавод» до пільгового стажу за Списком № 1, а рішення Управління Пенсійного Фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 21.12.2018 «Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно з п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 » протиправним, а тому воно підлягає скасуванню.

Щодо втручання в дискреційні повноваження відповідача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 4 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, що нівелює посилання апелянта на незаконність такого втручання.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відтак, висновок суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язання управління зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на пенсію за пільговими умовами, періоди роботи з 09.03.1989 по 31.10.1996 та з 25.04.2000 по 11.07.2000 на посаді видувальника скловиробів в КП «Попаснянський склозавод» та повторно розглянути заяву позивача від 11.10.2018 про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні є правомірним.

При цьому, суд апеляційної інстанції не вбачає порушення норм матеріального права в частині стягнення з відповідача судового збору, з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн (а.с.3), відтак, вказані судові витрати мають бути стягненими за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на виконання положень ст. 139 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Водночас, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, обов`язку доказування правомірності спірних рішень не виконано.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 360/3578/19 за позовом адвоката Степанової Ольги Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 січня 2020 року.

Судді Т.Г.Арабей

Т.Г. Гаврищук

Г.М. Міронова