Справа № 520/13158/19
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
13 січня 2020 р. № 520/13158/19
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Бідонька А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) щодо не виплати відповідно до п. 3 наказу начальника 173 військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 року № 12 премії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

- зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат (61052, м. Харків, вул. Коцарська, 56, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) премію відповідно до п. З наказу начальника 173 військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 р. №12.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Міністром оборони України 27.12.2018 року було видано окреме доручення №2704/з/420, згідно якого за підсумками 2018 року дозволено заохотити одноразово премією військовослужбовців установ, які виконують окремі доручення апарату Міністерства оборони в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення за грудень 2018 року. 24.01.2019 року на виконання окремого доручення Міністра оборони України від 27.12.2018 року №2704/з/420 по 173 ВП МО України було видано наказ - п. 3 наказу начальника 173 ВП МОУ від 24.01.2019 року № 12, в якому встановлено виплатити грошову премію у розмірі їх місячного грошового забезпечення за грудень 2018 року - начальнику групи майору ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, на час подачі позову зазначений наказ є чинним та безпідставно відповідачем нереалізований, що є грубим порушенням законодавства України та соціальних гарантій військовослужбовців. Позивач повідомив суд про те, що 26 листопада 2019 року позивач з рапортами звертався до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 про виплату заборгованості - премії та наданням довідки про розмір грошового забезпечення за грудень 2018 року, проте станом на час звернення до суду із даним позовом відповідей на рапорти позивач не отримав.

Не погоджуючись з неправомірними діями відповідача позивач звернувся до суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження по справі.

Представником відповідача 17.12.2019 р. надано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що особовий склад 173 ВП (військовослужбовці і працівники), відповідно до письмових розпоряджень вищестоящого органу військового управління перебуває на фінансовому забезпеченні в облвійськкоматі по виплаті грошового забезпечення військовослужбовцям і заробітної плаї працівникам. Окремим дорученням Міністра оборони України від 27.12.2019 року № 2704/з/420 було надано дозвіл на заохочення грошовою премією в січні 2019 року в розмірі, не більше розміру місячно грошового забезпечення, особовий склад установ, які виконують окремі функції МО України. В обґрунтування своїх доводів зазначає також, що на даний час на адресу Харківського облвійськкомату жодного роз`яснення з приводу спірне питання так і не надійшло, а фінансування на виплату грошового забезпечення військовослужбовців військових представництв проводиться лише в межах щомісячного грошового забезпечення ( врахування додаткових заохочувальних виплат.
Як зазначає відповідач, фінансування на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військових представництв проводиться лише в межах щомісячного грошового забезпечення без врахування додаткових заохочувальних виплат. Виходячи з вищевикладеного відповідач заперечує проти позову і вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, не виплата позивачу премії за підсумками 2018 року відбулася не з вини військкомату.

Позивачем направлена відповідь на відзив, в якій позивач проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позов - не погоджується. Зазначає, що відповідно до пп. 2) п. 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 р. № 704 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надано право здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення. 24.01.2019 року на виконання зазначеного доручення Міністра оборони України начальником 173 військового представництва МО України було видано наказ - п. 3 наказу начальника 173 військового представництва МО України від 24.01.2019 року № 12 , в якому встановлено виплатити премію за підсумками 2018 року у розмірі місячного грошового забезпечення начальнику групи ОСОБА_1 . Відповідно до п. 36 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи позову та відзивів проти нього, зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів:

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , проходить військову службу у 173 військовому представництві Міністерства оборони України на посаді начальника групи військового представництва. (а.с.15)

173 ВП МОУ має правовий статус - без права юридичної особи, є відокремленим підрозділом (представництвом) Управління військових представництв Міністерства оборони України, перебуває у структурі апарату Міністерства оборони України та безпосередньо виконує його окремі доручення Головне підприємство - Міністерство оборони України. (а.с.16).

У структурі 173 ВП МОУ відсутній відділ фінансового забезпечення. За розпорядженням начальника Генерального Штабу Збройних Сил України 173 ВП МОУ встановлено на грошове забезпечення до відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Правовідносини між НОМЕР_3 ВП МОУ та ХОВК гуртуються на підставі Інструкції про тимчасовий порядок фінансового планування, фінансування, витрачання та використання коштів за кошторисом Міністерства оборони України від 20 червня 2000 р. викладену в Збірнику вказівок № 9 Головного фінансового управління Міністерства оборони України.

Відповідно, на начальника 173 ВП МОУ покладено обов`язок встановлювати вид та розмір передбачених видів грошового забезпечення підпорядкованим йому військовослужбовцям, а на відділ фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 - проводити виплату на підставі зазначених наказів начальника 173 ВП МОУ.

27.12.2018 року Міністром оборони України було видано окреме доручення №2704/з/420, згідно якого за підсумками 2018 року відповідно до ст.ст. 15, 23, 27 Дисциплінарного статуту ЗС України та ст. 51 Бюджетного кодексу України дозволено заохотити одноразово премією військовослужбовців:

- в грудні 2018 року апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення;

- у січні 2019 року - установ, які виконують окремі доручення апарату Міністерства оборони та Генерального штабу в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення за грудень 2018 року .

24.01.2019 року на виконання окремого доручення Міністра оборони України від 27.12.2018 року №2704/з/420 по 173 ВП МО України було видано наказ - п. 3 наказу начальника 173 ВП МОУ від 24.01.2019 року № 12, в якому встановлено виплатити грошову премію у розмірі їх місячного грошового забезпечення за грудень 2018 року - начальнику групи майору ОСОБА_1 (а.с. 18)

24.01.2019 року зазначений Витяг з наказу начальника 173 ВП МОУ був направлений на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 для реалізації (вих. 173 ВП МОУ від 24.01.2019 року № 102), де 173 ВП МОУ перебуває на грошовому забезпеченні (а.с. 20).

Під час проходження військової служби у 173 ВП МОУ у 2018 році стягнення не отримував.

Станом на сьогоднішній день зазначений наказ є чинним, але відділом фінансового забезпечення ХОВК нереалізований.

З матеріалів справи судом встановлено, 26.11.2019 року ОСОБА_1 з рапортом звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 про виплату заборгованості - премії, яку призначено позивачу відповідно до наказу начальника 173 ВП МОУ від 24.01.2019 року №12 (а.с.21).

Також, судом встановлено, що 26.11.2019 року ОСОБА_1 з рапортом звернувся до військового комісара ХОВК про видачу йому довідки встановленого зразка про розмір грошового забезпечення за грудень 2018 року з метою вирішення зазначеного питання в судовому порядку (а.с. 22).

Станом на час розгляду справи відповіді позивачем не отримано, доказів на зворотнє - відповідачем не надано.

Вважаючи дії відповідача щодо не виплати премії за підсумками 2018 року у розмірі місячного грошового забезпечення - протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався наступним.

Частинами 1-4 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011 -XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 (далі - Інструкція №260), визначено порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Згідно з пунктом 1.2 Інструкції №260 грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 31.1 Інструкції №260 передбачено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право преміювати осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби. Командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково.

Відповідно до пункту 31.7 Інструкції №260 рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього.

Відповідно ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Згідно пп. в) п. 27 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» №551-XIV, до офіцерів застосовуються такі заохочення - нагородження грамотою, цінним подарунком або грошовою премією.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом начальника 173 Військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 р. № 12 наказано виплатити грошову премію військовослужбовцям за грудень 2018 р. у розмірі місячного грошового забезпечення, зокрема, ОСОБА_1 .

Як встановлено за матеріалами справи, зазначений наказ є чинним та протягом двох місяців безпідставно відділом фінансового забезпечення ХОВК нереалізований.

В той же час, відповідач зазначає, що кошти на виплату премії не надійшли, як і жодних роз`яснень з приводу спірного питання, а фінансування на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військових представництв проводиться лише в межах щомісячного грошового забезпечення без врахування додаткових заохочувальних виплат.

Суд не приймає аргументи відповідача про те, що грошове забезпечення військовослужбовців здійснюється в межах щомісячного грошового забезпечення без врахування додаткових заохочувальних виплат, оскільки відсутність на рахунках відповідача коштів для таких виплат не є само по собі належним доказом неможливості здійснення останніх.

При цьому, відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження факту відсутності в бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується Військове представництво 173, коштів на преміювання, і як наслідок не надходження відповідних фінансових асигнувань на рахунки для виплати премії військовослужбовцям у вказаний період.

Суд зазначає, що наказ про преміювання від 24.01.2019 р. № 12 не є скасованим. Доказів того, що позивач притягався до адміністративної або до дисциплінарної відповідальності відповідачем не надано, також відсутні накази про зменшення розміру премії на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії позивача, відсутні також рапорти з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) позивача із зазначенням конкретних причин, які стали підставою для цього.

Отже, суд доходить висновку, що підстав для не виплати премії позивачу за грудень 2018 року відсутні.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З урахуванням викладеного, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача щодо того, що фінансування на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військових представництв проводиться лише в межах щомісячного грошового забезпечення, що не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат, які передбачені законом та відповідно яких був виданий наказ начальника 173 ВП МОУ від 24.01.2019 р. №12.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

- бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України.

Відповідно ч.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Пунктом 4 ч.2 ст.245 КАС України встановлено, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Статтею 124 Конституції України та статтею 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги необхідність ефективного захисту прав та інтересів позивача, що ґрунтується на чинному законодавстві України, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне встановити позивачу належний спосіб захисту порушених прав та інтересів шляхом: визнання протиправною бездіяльності Харківського обласного військового комісаріату щодо не виплати відповідно до п. 3 наказу начальника 173 військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 р. № 12 премії начальнику групи майору Непокупному С.А.

У даному випадку судом встановлено бездіяльність відповідача щодо не виплати премії відповідно до наказу, що зумовило висновок суду про зобов`язання Харківського обласного військового комісаріату перерахувати та виплатити ОСОБА_1 премію відповідно до п.3 наказу начальника 173 військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 р. № 12. Такі дії суду не є підміною повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 , а є способом відновлення порушених прав та інтересів та справедливості в цілому, що відповідає повноваженням адміністративного суду.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частини перша, друга статті 77 КАС України). Відповідачем в даній справі не доведено правомірність своїх дій.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України судом не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.12 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір, а доказів понесення інших витрат позивачем не надано.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) щодо не виплати відповідно до п.3 наказу начальника 173 військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 року № 12 премії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат (61052, м. Харків, вул. Коцарська, 56, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) премію відповідно до п. 3 наказу начальника 173 військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 р. №12.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13 січня 2020 року.

Суддя Бідонько А.В.