Справа № 826/13836/18
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м. Київ №826/13836/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А., розглянув-ши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича (далі - Уповноважена особа), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Позивач просить суд зобов`язати відповідача подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника ПАТ "Банк Михайлівський" (далі - Банк), який має право на відшкодування коштів у сумі 200000 грн., які обліковуються на рахунку № НОМЕР_1 .

Підставою позову зазначено те, що позивач є вкладником Банку і на неї поширюються передбачені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" гарантії відшкодування коштів за вкладом. Зазначає, що на її рахунок у Банку надійшли кошти у загальній сумі 200147,54 грн., які не були відшкодовані. Вважає, що операції з переказу коштів на банківський рахунок позивача не відносяться до нікчемних правочинів згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а також відсутні судові рішення про визнання правочину недійсним.

Відповідач подав відзив, в якому просить відмовити в позові з тих підстав, що позивач не може бути прирівняним до вкладника неплатоспроможного банку, що виключає гарантії з відшкодування Фондом коштів. Договір від 18.04.2016 №980-052-000222923, укладений позивачем з ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" (ТОВ "КІЦ"), є двостороннім, без участі банку як повіреного, тому не є вкладом згідно із Законом України "Про систему гаранту-вання вкладів фізичних осіб". Зазначає про нікчемність операції із зарахування на рахунок позивача коштів у сумі 200147,54 грн. згідно з п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 вказаного Закону. Також зазначає, що залишок по рахунку№ НОМЕР_1 становить 195953,26 грн., оскільки кошти у сумі 4194,28 грн. були отримані позивачем.

Фонд подав письмові пояснення, в яких просить відмовити в позові з тих підстав, що до нього не надходили відомості про включення позивача до Загального реєстру вкладників.

Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

16 жовтня 2015р. між Банком і позивачем укладено договір №980-052-000001043 банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)", згідно з яким позивачу відкрито рахунок № НОМЕР_1 в гривні для зберігання грошей.

18 квітня 2016р. між позивачем і ТОВ "КІЦ" укладено договір №980-052-000222923, згідно з яким позивач передає у власність ТОВ "КІЦ" грошові кошти в сумі 200000 грн. на строк не більше 183 днів з 18.04.2016 по 18.10.2016, а ТОВ "КІЦ" зобов`язується повернути кошти позивачу та виплатити проценти за ставкою 33,54% річних в порядку та на умовах, встановлених цим договором, перерахувавши вказані кошти на рахунок позивача у ПАТ "Банк Михайлівський" № НОМЕР_1 .

Згідно з копією платіжного доручення від 18.04.2016 №4019810 кошти у сумі 200000 грн. перераховані з рахунку позивача № НОМЕР_1 на рахунок ТОВ "КІЦ" з призначенням платежу "Перерахування коштів зг. дог. №980-052-000222923 від 18.04.2016".

Згідно з копією виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 з 19.05.2016 по 24.05.2016 ТОВ "КІЦ" 19.05.2016 перераховано на рахунок позивача кошти в сумі 200147,54 грн., включаючи відсотки за користування грошима.

З цієї ж виписки по особовому рахунку вбачається, що вхідний залишок на рахунку позивача на початок 19.05.2016 становив 4046,74 грн., з яких 4046,00 грн. видано позивачу, а також зараховано на рахунок 200147,54 грн., у зв`язку з чим залишок на кінець 19.05.2016 становив 200148,28 грн. На початок 20.05.2016 вхідний залишок на рахунку становив 200148,28 грн., з яких 148,28 грн. видано позивачу, у зв`язку з чим залишок на кінець 20.05.2016 становив 200000 грн.

Згідно з наданим відповідачем витягом від 26.11.2018 з переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, до нього включено інформацію про позивача, яка має право на відшкодування коштів у сумі 4046,74 грн.

Із 23.05.2016 запроваджено тимчасову адміністрацію Банку на підставі рішення Націо-нального банку України від 23.05.2016 №4/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних" і рішення виконавчої дирекції Фонду від 23.05.2016 №812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку". Уповноваженою особою на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Михайлівський" призначено Ірклієнка Ю.П.

Із 13.07.2016 розпочато процедуру ліквідації Банку на підставі рішення Національного банку України від 12.07.2016 №124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" і рішення виконавчої дирекції Фонду від 12.07.2016 №1213 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.06.2018 №1758 продовжено строк лікві-дації Банку на два роки з 13.07.2018 до 12.07.2020 включно.

На час розгляду справи Уповноваженою особою є Волков О.Ю. згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду від 17.09.2019 №2356.

Комісією по перевірці правочинів (у т.ч. договорів) на предмет виявлення правочинів (у т.ч. договорів), що є нікчемними (далі - Комісія), в ході перевірки виявлено, що Банком 19.05.2016 виконано платіжні документи ТОВ "КІЦ" з перерахування коштів на рахунки 2445 фізичних осіб у сумі 206980863,90 грн., при цьому фінансових можливостей товариства, зокрема, залишку коштів, було недостатньо для проведення вищенаведених правочинів. Комісією встановлено, що за ознаками нікчемності та обставин, наведених у додатку до акту, зазначені правочини (транзакції) підпадають під критерії, передбачені п.п. 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (акт від 01.06.2016 №3).

Згідно з копією додатку 1 до акта №3 в ході перевірки встановлено, що між ТОВ "КІЦ" і Банком укладено Договір доручення №1 від 01.04.2016, згідно з умовами якого Банк, в якості Повіреного, мав здійснювати пошук, залучення та надання фізичним особам (Клієнти) консультацій про умови та можливість передачі останніми у позику грошових коштів на користь ТОВ "КІЦ", як Довірителя, на умовах строковості та платності. Відповідно до предмету Договору доручення Банк мав право укладати договори, що передбачають отримання/залучення ТОВ "КІЦ" грошових коштів у позику від фізичних осіб, за формою передбаченою відповідним додатком до даного договору.

Водночас, додану до позовної заяви копію Договору доручення №2 від 01.04.2016, укладеного між Банком і ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", суд не бере до розгляду згідно з ч. 4 ст. 73 КАС України, оскільки вона не стосується предмету доказування у справі, зокрема взаємовідносин між Банком і ТОВ "КІЦ".

Згідно з наявним у справі витягом з додатку 2 до акта №3 від 01.06.2016 Комісії пози-вача включено до Переліку фізичних осіб, на рахунки яких 19.05.2016 здійснені перераху-вання коштів з поточного рахунку № НОМЕР_2 ТОВ "КІЦ" у сумі 200147,54 грн.

Листом Банку від 01.01.2017 №3ГЗ/9528 позивачу повідомлено про нікчемність пере-казу (транзакції) ТОВ "КІЦ" коштів на рахунок позивача у банку, а зокрема в сумі 200000 грн. та 147,54 грн. згідно з договором від 18.04.2016 №980-052-000222923.

Спірні правовідносини виникли у сфері функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та стосуються правомірності не включення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування Фондом коштів за вкладом.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України від 23.02.2012 №4452-VI "Про систему гаранту-вання вкладів фізичних осіб" (далі - Закон №4452) (у редакції, чинній на час введення тимчасової адміністрації банку) Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Згідно з ч. 2 ст. 26 цього Закону вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Як визначено у ч. 1 ст. 2 Закону №4452:

вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти (п. 3);

вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п. 4).

Зважаючи на суб`єктний склад сторін у справі, предмет і підстави позову та встанов-лені судом фактичні обставини цієї справи, при її вирішенні необхідно врахувати відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України висновки Верховного Суду у постанові від 21.12.2019 у справі №823/1674/18 у подібних правовідносинах (http://reyestr.court.gov.ua/Review/86594122).

У пунктах 49-51 цієї постанови Верховний Суд зазначив наступне:

"49. Зміст вказаних фактичних обставин свідчить про те, що у межах спірних правовідносин ПАТ "Банк Михайлівський" виступав повіреним, хоча про це й не було зазначено у договорі №980-021-000182745, укладеному 28.01.2016 між ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" та позивачем, з наступними змінами.

50. Матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач був повідомлений банком під підпис про непоширення гарантій банку на кошти у сумі 18500,00 грн станом на 19.05.2016, повернуті на рахунок позивача за договором позики з небанківською фінансовою установою від 28.01.2016 (із змінами внесеними 15.03.2016).

51. Отже, у справі, яка розглядається, кошти позивача відповідають чітко визначеним критеріям, визначеним змінами, внесеними до Закону №4452-VI Законом №1736-VІІІ, а тому вони прирівнюються до вкладу, а позивач, відповідно - до вкладника.".

Тобто, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України від 15.11.2016 №1736-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкоду-вання фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг", яким Прикінцеві поло-ження Закону №4452 доповнено п. 15, наступного змісту:

"До вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним до-говором і на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунк-том, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гаран-тування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" розпочати за рахунок коштів Фонду у межах суми відшкодування, виз-наченої частиною першою статті 26 цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв`язку з їх прирівнянням до вкладників".

Як встановлено судом, позивачу відкрито у Банку рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховано кошти у сумі 200147,54 грн., що надійшли від ТОВ "КІЦ".

Наявні у справі копія додатку 1 до акта Комісії від 01.06.2016 №3, згідно з яким вста-новлено укладення між Банком і ТОВ "КІЦ" Договору доручення №1 від 01.04.2016, яким передбачено, що Банк, в якості Повіреного, мав здійснювати пошук, залучення та надання фізичним особам (Клієнти) консультацій про умови та можливість передачі останніми у позику грошових коштів на користь ТОВ "КІЦ", мав право укладати договори, що передба-чають отримання/залучення ТОВ "КІЦ" грошових коштів у позику від фізичних осіб, наявний у справі витяг з додатку 2 до вказаного акта, яким підтверджується повернення позивачу залучених ТОВ "КІЦ" коштів, а також висновок Верховного Суду у п. 49 постанови від 21.12.2019 у справі №823/1674/18 про те, що у межах спірних правовідносин Банк виступав повіреним, хоча про це й не було зазначено у договорі, укладеному між позивачем і небанківською установою, дають підстави для висновку про те, що договір, укладений між позивачем і ТОВ "КІЦ" за участю Банку, як повіреного.

Зважаючи на те, що вказаний банківський рахунок відкритий Банком на користь пози-вача, кошти зараховані Банком на рахунок позивача на умовах договору банківського рахунку, а також з огляду на відсутність доказів про те, що позивач був повідомлений Банком під підпис про непоширення гарантій на вказану суму коштів, залучених ТОВ "КІЦ" через Банк, що виступив повіреним, та враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 21.12.2019 у справі №823/1674/18, суд дійшов висновку про належність позивача до вкладників Банку, на якого поширюється гарантії відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону №4452 Уповноважена особа складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч. 2 ст. 27 цього Закону Уповноважена особа протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Пунктом 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14, передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інфор-мацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необ-хідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вклад-ника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Доказів того, що Уповноваженою особою відповідно до ст. 27 Закону №4452 включе-но позивача до Переліку вкладників або протягом процедури ліквідації подано до Фонду додаткову інформацію про позивача, який має право на відшкодування коштів за вкладом у межах гарантованої суми коштів у розмірі 200000 грн., відповідач до суду не надав, про наявність таких доказів - не зазначив, а судом таких фактів не встановлено.

Оцінюючи правомірність не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, суд зважає на таке.

Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 26 Закону №4452 гарантії Фонду не поширюються на відшко-дування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Такі випадки визначені у ч. 4 ст. 26 Закону №4452, однак про їх наявність ніхто з учасників справи не стверджував і доказів не надав, а судом таких випадків не встановлено.

Щодо визнання нікчемним правочину відповідно до п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452, про що зазначено у повідомленні про нікчемність транзакцій, суд зазначає наступне.

Пунктами 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452 передбачено, що правочини (у т.ч. договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

- банк уклав правочини (у т.ч. договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п. 7);

- банк уклав правочин (у т.ч. договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України (п. 8);

- здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства (п. 9).

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону №4452 Фонд:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

При вирішенні справи суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 №826/1476/15 про те, що перелік передбачених ч. 3 ст. 38 Закону №4452 підстав, за яких правочини (у т.ч. договори) неплатоспроможного банку є нікчемни-ми, є виключним. Положення ст. 228 ЦК України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону №4452 (п. 42). Здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі право-чини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України "Про банки і банківську діяльність", Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 №492, та договорами з відповідними клієнтами. Банку (п. 45). Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то ст. 38 Закону №4452 не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею (п. 46). При цьому при виявленні нікчем-них правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визна-вати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укла-дення в силу закону (ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону №4452) незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду особою, що здійснює повноваження органу управління банку. Тому факт того, що наказ уповноваженої особи Фонду не був оскаржений позивачем і є чинним, жодним чином не впливає на нікчемність правочину (п. 48).

У справі відсутні докази, які б достовірно і переконливо свідчили про те, що умови укладеного між позивачем і Банком правочину (договір банківського рахунку) передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Водночас зміст укладеного між Банком і позивачем договору від 16.10.2015 №980-052-000001043 банківського рахунку, дослідженого судом, таких умов не передбачає.

Відповідачем не зазначено фактичних обставин і не надано суду доказів того, що позивач є пов`язаною особою банку в розумінні Закону №4452.

Відповідачем не зазначено фактичних обставин і не надано суду доказів здійснення Банком після віднесення його 22.12.2015 до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів з позивачем, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Трансакції з перерахування коштів з рахунків ТОВ "КІЦ" на рахунок позивача, зважаючи на висновок Великої Палати Верховного Суду у п. 45 постанови від 04.07.2018 №826/1476/15, не є правочином, укладеним між Банком та позивачем, тому посилання відповідача на нікчемність цього правочину відповідно до п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452 є безпідставними і не доводять правомірність не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду.

Посилання відповідача у своїх запереченнях на встановлені для Банку обмеження постановою Національного банку України від 22.12.2015 №917/БТ, якою цей банк віднесено до категорії проблемних, суд відхиляє як безпідставні, оскільки жодних обмежень щодо укладення з позивачем договору банківського рахунку та зарахування на рахунки позивача коштів від ТОВ "ІРЦ" цією постановою не встановлено.

Водночас, як вбачається із встановлених судом обставин справи, укладення договору банківського рахунку і зарахування коштів на рахунки позивача відбулося до запровадження тимчасової адміністрації банку (23.05.2016), що не суперечить ч. 3 ст. 36 Закону №4452, якою встановлено, що правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

Посилання відповідача на здійснення Банком кредитних операцій та на обставини повернення ТОВ "КІЦ" коштів фізичним особам, суд не бере до уваги, оскільки вони не стосуються взаємовідносин між Банком і позивачем та не спростовують факти відкриття позивачу банківського рахунку і зарахування на нього коштів.

Посилання відповідача на те, що договір позики, укладений між позивачем і ТОВ "КІЦ", є двосторонніми без участі Банку, спростовується фактичним обставинами цієї спра-ви, які вказують на те, що Банк діяв на підставі Договору доручення, укладеного з названим Товариством.

Отже, судом не встановлено обмежень щодо укладення договору банківського рахунку чи зарахування на нього коштів від іншої особи, а також передбачених ч. 3 ст. 36 і п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452 обставин, з якими пов`язується нікчемність правочину.

Про наявність інших правових підстав нікчемності договору банківського рахунку чи доказів визнання цього правочину недійсним у судовому порядку або застосування рішенням суду наслідків недійсності нікчемного правочину відповідачем не зазначено й до суду таких не надано.

Зважаючи на недоведеність відповідачем наявності передбачених ст.ст. 26, 36, 38 Закону №4452 підстав для не відшкодування позивачу коштів у сумі 200000 грн. за рахунок Фонду, суд дійшов висновку про те, що гарантії Фонду поширюються на відшкодування позивачу цих коштів.

Враховуючи, що згідно із ст. 26 Закону №4452 позивач набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, але не був включений Уповноваженою особою до переліку вкладників з причин, правомірність яких не доведена перед судом, суд дійшов висновку про допущення цим відповідачем протиправної бездіяльності, яка порушила право позивача на одержання гарантованої суми відшкодування.

З метою ефективного захисту і поновлення порушеного права позивача суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги про зобов`язання відповідача подати до Фонду додат-кову інформацію про рахунок позивача, за яким позивач має право на отримання відшкоду-вання коштів за вкладом за рахунок Фонду у сумі 200000 грн.

Заперечення відповідача у відзиві про те, що залишок коштів по рахунку складає 195953,26 грн., і наданий до суду витяг від 26.11.2018 з переліку рахунків, до якого включено інформацію про позивача, яка має право на відшкодування коштів у сумі 4046,74 грн., не спростовують наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Як встановив суд на підставі наданих обома сторонами виписок по особовому рахунку позивача №4001, вхідний залишок на рахунку позивача на початок 19.05.2016 становив 4046,74 грн., з яких 4046,00 грн. видано позивачу, а також зараховано на рахунок 200147,54 грн., залишок на кінець 19.05.2016 становив 200148,28 грн.

Тобто, кошти у сумі 4046,00 грн. не стосуються тих коштів, які надійшли на рахунок позивача з рахунку ТОВ "КІЦ", адже до їх надходження були виплачені позивачу. При цьому така виплата не призвела до зменшення залишку на рахунку до 195953,26 грн., адже з ураху-ванням виплати позивачу 20.05.2016 148,28 грн., залишок по рахунку склав 200000 грн.

Водночас, виплата Банком позивачу коштів у сумі 4046,00 грн. 19.05.2016 вказує на те, що на початок тимчасової адміністрації Банку (23.05.2016) такого вкладу у позивача не було, а відтак у відповідача (після отримання ним рішення про ліквідацію Банку) не виникло правових підстав для включення цієї суми коштів до переліку рахунків для відшкодування її позивачу за рахунок Фонду. Однак, фактично, відповідач такі дії вчинив.

Зважаючи на відсутність підстав для відшкодування позивачу за рахунок Фонду кош-тів у сумі 4046,00 грн., які йому виплачені 19.05.2016, суд вважає, що дана сума коштів може бути виплачена йому в рахунок часткового відшкодування гарантованої суми коштів за вкла-дом у розмірі 200000 грн. У такому випадку, належним виконанням рішення суду буде по-дання відповідачем до Фонду додаткової інформації про зміну, а саме збільшення до 200000 грн. належної до відшкодування позивачу суми коштів за вкладом за рахунок Фонду.

При зверненні до суду з цим позовом позивачем сплачено судовий збір у загальній сумі 704,80 грн. згідно з квитанцією від 08.07.2018 №0.0..1.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №817/649/16 зроблено висновок про те, що дія ч. 3 ст. 22 Закону України від 12.05.1991 №1023-XII "Про захист прав споживачів" поширюється на спори, які виникають між вкладниками банку та Фондом під час здійснення останнім владних управлінських функцій, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами на підставі п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону №4452-VI.

Отже, позивач була звільненою від сплати судового збору, тому сплачений нею судо-вий збір може бути повернутий за відповідною заявою. Підстав для стягнення з відповідача судового збору за таких обставин немає.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 241-246 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 .

2. Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на лік-відацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Публічному акціонерному товаристві "Банк Михай-лівський", за яким ОСОБА_1 має право на відшкодування коштів за раху-нок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі 200000,00 грн. (двісті тисяч гривень).

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

АДРЕСА_1 ,

Відповідач: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на лікві-дацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волков Олександр Юрійо-вич; 01032, м. Київ, вул. Тараса Шевченка, 35.

Третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб;

04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 293-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Дата рішення є днем складення його у повному обсязі.

Суддя Д.А. Костенко