Справа № 456/2983/19
Суддя: Гула Л. В.
Дата ухвалення: 2020-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 456/2983/19
Провадження № 2-а/456/8/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2020 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючої судді Гули Л. В.

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Железняк Іванни Богданівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою інспектора 2-ої роти 2-го батальйону УПП у Львівській області Железняк І.Б. його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що він начебто 26.07.2019 об 11 год. 28 хв., керуючи автомобілем BYD f-3, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Львові по вул.Городоцька, 190 проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3.е ПДР (червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух).

Вважає, що вказана постанова винесена безпідставно та з істотним порушенням його прав, а тому така підлягає скасуванню, а справа закриттю.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 26.07.2019 він близько 11 год. 28 хв., керуючи транспортним засобом BYD f-3, номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул.Городоцька в м. Львові. Проїхавши регульоване світлофором перехрестя, в нього виникла необхідність розвернутися і поїхати у зворотному напрямку, що ним і було зроблене з дотриманням ПДР. Надалі після проїзду 15 метрів від вказаного світлофора його наздогнали працівники поліції на службовому автомобілі, зупинили та склали оскаржувану ним постанову. Доказів вчинення саме ним порушення Правил дорожнього руху йому не надано, його аргументи не взято до уваги, а тому він звертається до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві, просив суд такі задовольнити.

Відповідачі, уповноважений представник Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та поліцейський 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Железняк І.Б., у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду рекомендованими листами з повідомленням, про причину неявки суд не повідомили, відзиву на позов не надіслали.

Суд заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Зі змісту ст. 5 КАС України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення закон визначає своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП)

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи із закріпленого в ч. 4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи . Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.73 КАС України).

Згідно зі ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, тобто які є недопустимими. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, з копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 1365063 судом встановлено, що 26.07.2019 об 11 год. 28 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем BYD f-3, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Львів по вул.Городоцька, 190 проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3.е ПДР - заборонений червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух, за що до останнього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. /а.с. 6/

З відповіді Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції від 19.12.2019 № 24526/41/12/03-2019 судом встановлено, що відеозапис події, яка мала місце 26.07.2019 за участі ОСОБА_1 , з відеореєстратора, встановленого в службовому автомобілі працівників управління, відсутній.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02 липня 2015 року "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху України (далі - ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями).

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відтак суд констатує, що згідно з п. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби, поінформувавши водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, у разі, зокрема, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, зокрема, з метою забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.

Згідно з п. 1.4 «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 № 100, метою використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції є: підвищення відповідальності працівників патрульної поліції під час виконання службових обов`язків, підвищення рівня довіри суспільства до працівників патрульної поліції, запобігання конфліктам, підвищення рівня захисту прав та свобод людини і громадянина.

Згідно з п. 3.3 розділу ІІІ нагрудна відеокамера повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, при перевірці документів.

Згідно з п. 2.12 у разі виявлення пошкоджень нагрудної відеокамери (відеореєстратора) або її несправності, працівник патрульної поліції, який використовував нагрудну відеокамеру (відеореєстратор), зобов`язаний скласти рапорт, де повідомити уповноваженого працівника структурного підрозділу інформаційних технологій, з яких причин та за яких умов відбулося пошкодження нагрудної відеокамери (відеореєстратора).

Згідно з абз. 70 п. 1.10 ПДР регульованим вважається пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором чи регулювальником, нерегульованим - пішохідний перехід, на якому немає регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу.

Згідно з п. 8.7 ПДР світлофори (додаток 3), призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішохода, X-подібні.

Згідно з п. 8.7.3 ПДР України кожен сигнал світлофора має відповідне значення. Так: а) зелений дозволяє рух; б) зелений у вигляді стрілки (стрілок) на чорному фоні дозволяє рух у зазначеному напрямку (напрямках). Таке саме значення має сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій секції світлофора. Сигнал у вигляді стрілки, що дозволяє поворот ліворуч, дозволяє й розворот, якщо він не заборонений дорожніми знаками. Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції, увімкнений разом із зеленим сигналом світлофора, інформує водія про те, що він має перевагу в зазначеному стрілкою (стрілками) напрямку (напрямках) руху перед транспортними засобами, що рухаються з інших напрямків; в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух. Для інформування водіїв про час (у секундах), що залишився до кінця горіння сигналу зеленого кольору, можуть застосовуватися цифрові табло; г) чорна контурна стрілка (стрілки), нанесена на основний зелений сигнал, інформує водіїв про наявність додаткової секції світлофора і вказує інші дозволені напрямки руху ніж сигнал додаткової секції; ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; д) жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух та інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу; е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух. Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції разом з жовтим або червоним сигналом світлофора інформує водія про те, що рух дозволяється у вказаному напрямку за умови безперешкодного пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків. Стрілка зеленого кольору на табличці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, дозволяє рух у зазначеному напрямку при ввімкненому червоному сигналі світлофора з крайньої правої смуги руху (або крайньої лівої смуги руху на дорогах з одностороннім рухом) за умови надання переваги в русі іншим його учасникам, які рухаються з інших напрямків на сигнал світлофора, що дозволяє рух; є) поєднання червоного і жовтого сигналів забороняє рух та інформує про наступне вмикання зеленого сигналу; ж) чорні контурні стрілки на червоному і жовтому сигналах не змінюють значення цих сигналів та інформують про дозволені напрямки руху при зеленому сигналі; з) вимкнений сигнал додаткової секції забороняє рух у напрямку, вказаному її стрілкою (стрілками).

Так, ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, й за проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника - у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Проаналізувавши вищенаведені норми законодавства та виходячи із закріпленого в ч. 4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається саме на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено у встановленому законом порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини щодо вчинення водієм ОСОБА_1 порушень ПДР, а саме: проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника та відповідно вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, з тих підстав, що такі не підтвердженні відповідачами жодними належними та допустимими доказами.

Так, незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_1 , відповідачами не наведено жодних доказів на підтвердження вчиненого останнім правопорушення, зокрема, не долучено відеозапису з відеореєстратора, встановленого в службовому автомобілі, а відеозапис події, яка мала місце 26.07.2019 за участі ОСОБА_1 , з відеореєстратора, встановленого в службовому автомобілі працівників управління, відсутній, що підтверджено відповідями відповідача від 06.12.2019 та 19.12.2019.

При відтворенні відеофіксації з портативних відеореєстраторів, здійсненої відповідачем під час фіксування адміністративного правопорушення, за вчинення якого на позивача накладено адміністративне стягнення, передбачене ч. 2 статті 122 КУпАП, не слідує факту фіксування працівником патрульної поліції проїзду позивачем пішохідного переходу на заборонний червоний сигнал світлофора.

Відеофіксація містить лише спілкування ОСОБА_1 з інспектором Железняк І.Б. після зупинки транспортного засобу та складання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Зазначене фактично свідчить про відсутність фіксування відповідачем складу правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 122 КУпАП, оскільки не зафіксовано факт порушення позивачем п. 8.7.3 е) Правил дорожнього руху і такі докази відсутні в матеріалах справи, які, окрім оскаржуваної постанови поліцейського, інших доказів, які б відповідно до ст. 251 КУпАП свідчили про наявність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, не містять та в процесі провадження адміністративної справи таких судом не здобуто. Відповідно сама по собі постанова за відсутності інших доказів не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову серії ЕАВ № 1365063 від 26.07.2019 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП слід скасувати та провадження по справі закрити.

Керуючись ст.ст. 5, 9, 72, 77, 241-246, 255, 286, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Железняк Іванни Богданівни в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1365063 від 26.07.2019 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладення стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.01.2020.

Суддя Л.В.Гула