Справа № 1.380.2019.006030
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №1.380.2019.006030
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шиц А.А.,

представника позивача Квака В.В.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м.Київ, вул.Січових Стрільців, 17), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (01014, м.Київ, б-р Дружби Народів, 38), із вимогами:

-визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо застосування наслідків недійсності правочину до договору банківського вкладу (депозиту), укладеного 24.02.2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» та щодо відмови включити ОСОБА_1 до Загального реєстру відшкодувань за вкладами АТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та здійсненні виплати;

-зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 до Загального реєстру відшкодувань за вкладами АТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та здійснити належне ОСОБА_1 відшкодування коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є вкладником ПАТ «Дельта Банк», оскільки на виконання вимог договору від 24.02.2015 року №002-13003-240215 на рахунок позивача було зараховано 6500,00 доларів США, тому вона має право на відшкодування гарантованої суми за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою судді від 19.11.2019 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику у судове засідання) сторін.

Ухвалою суду від 20.12.2019 року постановлено перейти із спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення (виклику у судове засідання) сторін до розгляду адміністративної справи №1.380.2019.006030 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін з метою забезпечити рівний доступ до правосуддя, надання можливості учасникам справи висловити свою позицію щодо предмету спору та надати додаткові докази у справі, з метою з`ясування належного складу відповідачів, вирішення судом клопотання і заяви сторін щодо строків звернення до суду, а також неможливістю ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Як стверджується, ухвалою судді від 19.11.2019 року було встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справа буде вирішена за наявними матеріалами.

Копії вказаної ухвали судді надіслано на адресу відповідачів.

При цьому, відповідач 2 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. 10.12.2019 року від представника відповідача 2 на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшло клопотання про залишення позову без розгляду, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду з означеним позовом.

17.12.2019 року від представника відповідача 1 надійшов до суду відзив на позовну заяву. У відзиві представник просить суд відмовити в задоволенні позову в частині вимог, що пред`явлені до Фонду з тих підстав, що інформація про включення позивача до переліку вкладників Банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, не надходила, тому законних підстав для відшкодування позивачу коштів не було.

Протокольною ухвалою суду від 09.01.2020 року здійснено заміну відповідача 2 - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельтабанк» Кадирова Владислава Володимировича на належного - Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельтабанк».

Ухвалою суду від 09.01.2020 року закрито провадження в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельтабанк» Кадирова Владислава Володимировича щодо застосування наслідків недійсності правочину до договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США №002-13003-240215, укладеного 24.02.2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельтабанк».

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю.

Відповідачі явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши доводи позову, відзив на позовну заяву представника відповідача 1, зібрані у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 24.02.2015 року між ПАТ «Дельта Банк» (банк), з однієї сторони, та ОСОБА_1 (вкладник), було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США №002-13003-240215.

Згідно з пункту 1.2 зазначеного Договору, сума вкладу складає 6500,00 доларів США.

Відповідно до пункту 1.3 Договору, вклад залучається на строк із моменту зарахування Вкладу на рахунок, вказаний у п.1.6 цього Договору, та по 25.05.2015 року, включно.

Пунктом 1.8 Договору визначено, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього Договору.

24.02.2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США №002-13003-240215 від 24.02.2015 року.

Згідно з пунктом 1 додаткової угоди №1, сторони домовились викласти пункт 1.8 статті 1 Договору в такій редакції: « 1.8 зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору. Виключно для цілей цього договору сторони домовились, що умови п.5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі до цього договору, не застосовуються.

У разі, якщо в день укладання сторонами цього договору не буде здійснено зарахування / перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, цей договір вважається таким, що не був укладений.».

Згідно з листом тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» від 23.09.2015 року №8821/2419, позивачу, за підписом представника АТ «Дельта Банк» Сичевської Ю.К. надіслано повідомлення про нікчемність правочину, в якому повідомлено про наступне.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення №51 про запровадження в банку з 03.03.2015 року тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк». Керуючись статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повідомлено позивача про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) №002-13003-240215 від 24.02.2015 року, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , згідно з пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

21.05.2019 року позивач звернулася із заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якій просила невідкладно вжити заходів щодо включення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів межах гарантованої суми відшкодування за договором №002-13003-240215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США, укладеним 24.02.2015 року з ПАТ «Дельта Банк» за вкладом в сумі 6500 доларів США та провести виплату гарантійного вкладу.

За результатами розгляду заяви Фонд гарантування вкладів фізичних осіб листом від 20.06.2019 року №34-036-10469/19 повідомив позивача про відсутність підстав для включення ОСОБА_1 до Загального реєстру відшкодувань вкладникам АТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Загалом, така відмова мотивована тим, що за результатами проведеної перевірки на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, було виявлено, що договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» від 24.02.2015 року №002-13003-240215, укладений між гр. ОСОБА_1 та Банком, є нікчемним, відповідно до п.7 частини 3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Незгода позивача з відмовою Фонду гарантування вкладів фізичних щодо включення ОСОБА_1 до Загального реєстру відшкодувань вкладникам АТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду та зважаючи на протиправність дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., стала підставою для звернення до суду за захистом її порушених прав.

Ухвалою суду від 09.01.2020 року закрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельтабанк» про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельтабанк» Кадирова Владислава Володимировича щодо застосування наслідків недійсності правочину до договору банківського вкладу (депозиту), укладеного 24.02.2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельтабанк».

Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року №4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника; розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб`єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; розміщені на вклад власником істотної участі банку; розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов`язань; за вкладами у філіях іноземних банків; за вкладами у банківських металах.

Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону.

Статтею 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року №4452-VI визначено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Статтею 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року №4452-VI визначені повноваження уповноваженої особи Фонду.

Уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду.

Уповноважена особа Фонду має право, зокрема: повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року №4452-VI, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, за пунктом 7) - банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Відповідно до пунктів 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року №14 (чинних на момент виникнення спірних правовідносин), уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Інформація про вкладника в Переліку має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Файл csv формується за структурою інформаційного рядка файла «Перелік вкладників» (додаток 9) та за правилами формування csv файлів (додаток 10).

Протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Пунктами 2-3 розділу IV вищезазначеного Положення передбачено, що Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення. Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.

Таким чином, для визначення вкладників, що мають право на відшкодування коштів за вкладами уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та передає сформований перелік вкладників до Фонду.

В подальшому Фонд на підставі такого переліку складає загальний Реєстр вкладників, який затверджується виконавчою дирекцією Фонду.

Таким чином, уповноважена особа Фонду формує та подає до Фонду, зокрема, повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до п.п.4-11 ч.4 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», проте протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

Аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє суду дійти висновку, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи:

1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду;

2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду;

3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру;

4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

При цьому, Уповноважена особа може надавати Фонду протягом процедури ліквідації додаткову інформацію про вкладників, зокрема щодо збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

Перерахування коштів на рахунок позивача, відкритий ПАТ «Дельта Банк» на підставі укладеного з ним договору банківського рахунку від 24.02.2015 №002-14003-240215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США підтверджується відповідним банківським документом, отже позивач на законних підставах набув статусу вкладника банку у розумінні статті 2 Закону №4452-VI та має право на відшкодування коштів за її вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Натомість, відповідач 2, як суб`єкт владних повноважень, не довів наявність правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. Внаслідок застосування відповідачем 2 наслідків нікчемності правочинів позивача було неправомірно позбавлено її вкладу та не було не включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Отже, судом не встановлено обмежень щодо укладення договору банківського вкладу чи зарахування на них коштів, а також передбачених ч.3 ст.36 і п.7 ч.3 ст.38 Закону №4452 обставин, з якими пов`язується нікчемність цих правочинів.

Про наявність інших правових підстав нікчемності договору банківського вкладу (депозиту) чи доказів визнання цього правочину недійсним у судовому порядку або застосування рішенням суду наслідків недійсності нікчемного правочину відповідачем не зазначено й до суду таких не надано.

Зважаючи на недоведеність відповідачем передбачених ст.ст.26, 36, 38 Закону №4452 підстав для не відшкодування позивачу коштів у сумі 6500,00 доларів США за рахунок Фонду, суд дійшов висновку про те, що гарантії Фонду поширюються на відшкодування позивачу цих коштів.

Водночас, вимога позивача про визнання протиправними дій щодо включення до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду не підлягає задоволенню, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, позаяк не включення до цього переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк» відомостей про вклад у сумі 6500,00 доларів США відбулося внаслідок бездіяльності відповідача 2, а не за наслідками вчинених дій, як помилково вважає позивач.

Враховуючи, що згідно із ст.26 Закону №4452, позивач набула право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, але не була включена Уповноваженою особою до переліку вкладників з причин, правомірність яких не доведена перед судом, суд дійшов висновку про допущення цим відповідачем протиправної бездіяльності, яка порушила право позивача на одержання гарантованої суми відшкодування.

З метою належного захисту і поновлення порушеного права позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги про зобов`язання відповідача 2 подати до Фонду додаткову інформацію про позивача, якому необхідно здійснити виплату відшкодування суми вкладу.

При цьому, суд вказує, що частиною 3 ст.9 КАС України визначено, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, обрання способу захисту є виключним правом особи, що звертається за захистом своїх прав та інтересів. Праву позивача на вибір способу захисту кореспондує обов`язок доведення перед судом його належності, тобто здатності ефективно сприяти відновленню порушених прав та інтересів.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Водночас, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (Заява №21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України в рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) висловив правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року, кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і застосувати належний спосіб захисту, а саме: -визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельтабанк» Кадирова Владислава Володимировича щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Дельтабанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; -зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельтабанк» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, що має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 24.02.2015 року №002-13003-240215 за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позовні вимоги до Фонду суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено порушення цим відповідачем 1 її прав та інтересів.

Так, згідно із Законом №4452, Фонд формує загальний реєстр вкладників на підставі переліку вкладників або додаткової інформації, отриманих від Уповноваженої особи. Як було встановлено судом, Уповноваженою особою не було включено позивача до Переліку вкладників та додаткова інформація стосовно позивача до Фонду не надавалася, у зв`язку з чим у Фонду були відсутні правові підстави для включення позивача до Загального реєстру.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій щодо не включення ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд вважає дану вимогу передчасною, позаяк вчинення вказаних дій Фондом передбачено ст.27 Закону №4452-VI та є обов`язком Фонду у разі передачі уповноваженою особою Фонду додаткових відомостей щодо переліку вкладників до Фонду.

За вказаних обставин відповідачем 1 не було допущено порушення прав та інтересів позивача, тому вимоги до Фонду задоволенню не підлягають.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу №1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява №66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява №49429/99).

У справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (пункт 35, заяви №68385/10 та №71378/10).

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно із частин 1-3 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач - Уповноважена особа Фонду - належними та допустимими доказами не довів правомірності своїх дій чи бездіяльності, відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З урахуванням системного аналізу правових норм, наведених вище, досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково із виходом за межі позовних вимог.

З приводу строків звернення до суду, то суд зазначає, що згідно з поясненнями позивача в позовній заяві та заяві про поновлення строків звернення до суду, про нікчемність договору банківського вкладу їй стало відомо у вересні 2015 року. Як убачається із копії ухвали Личаківського районного суду м.Львова про відкриття провадження від 26.04.2017 року у справі №463/1722/17, вперше з аналогічним позовом позивач звернулась в квітні 2017 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 18.06.2018 року позов було залишено без розгляду, у зв`язку із повторною неявкою позивача. З даним позовом позивач звернулась до суду 15.11.2019 року (справа №1.380.2019.006030). В ухвалі про відкриття провадження від 26.04.2017 року у справі №463/1722/17 Личаківським районним судом м.Львова не зазначалось про строки звернення до адміністративного суду. На думку суду, оскільки позивач вперше звернулась до суду в межах визначеного законодавством України строку, що свідчить про намір в суді захисти своє право на отримання гарантованої суми, предметом спору є відшкодування за вкладом, що є важливим для позивача, а тому наявними є підстави для визнання причин пропуску строку поважними.

Щодо юрисдикції спору, то судом враховано постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.04.2018 року (справа №820/11591/15), в якій зазначено, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим і не є спором, у зв`язку з процесом ліквідації банку, а має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами.

Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з нормами ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст.ст.19, 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не має бюджетних асигнувань, а його кошти не включаються до коштів Державного бюджету України. Згідно п.17 ч.1 ст.2 вказаного Закону, уповноважена особа Фонду є його працівником.

Таким чином, відповідач у справі - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» є працівником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який є суб`єктом владних повноважень, однак відповідно до закону не має бюджетних асигнувань. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 134, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича щодо невключення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) як вкладника, що має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 24.02.2015 року №002-13003-240215 за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м.Київ, вул.Січових Стрільців, буд.17; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 192 (сто дев`яносто дві) грн. 10 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 13 січня 2020 року.