Справа № 400/50/20
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

13 січня 2020 р. № 400/50/20
м. Миколаїв

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Мельник О.М., ознайомившись з

адміністративним позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Військового прокурора військової прокуратури Миколаївського гарнізону південного регіону України Нагорного Дмитра Петровича, вул. Нікольська, 18-А, м. Миколаїв, 54030

про:визнання бездіяльності та дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

08 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військового прокурора військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України Нагорного Дмитра Петровича, в якій просить: визнати бездіяльність відповідача щодо повного ігнорування заяв позивача та його захисника - протиправною; визнати дії відповідача щодо безпідставного тримання та неповернення документів позивача - протиправними; зобов`язати відповідача повернути особисті документи, які належать позивачу.

Суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства з таких підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

У розумінні пунктів першого та другого частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами пункту першого частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт сьомий частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

З позовної заяви вбачається, що підставою звернення з позовом є стверджуване позивачем неповернення відповідачем позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон та посвідчення офіцера Збройних Сил України, зданих позивачем на зберігання слідчому СУ ГУНП в Миколаївській області на виконання постановлених в порядку Кримінально-процесуального кодексу України ухвал слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва, згідно з якими, серед іншого, зобов`язано ОСОБА_1 здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну; вилучити у ОСОБА_1 на час застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення його від посади службове посвідчення, яким посвідчується обіймання ним вказаної вище посади.

Зокрема, позивач додав до позовної заяви копії двох клопотань на ім`я відповідача про повернення йому цих документів, з посиланням на сплив строку застосування заходів забезпечення та незастосування нових заходів.

Види, правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжних заходів, врегульовані у Розділі ІІ Кримінального процесуального кодексу України.

Обов`язок особи, до якої застосовано запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, передбачений у частині п`ятій статті 194 КПК України.

Частина сьома статті КПК України визначає, що обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Суд вважає, що у спірних правовідносинах позивач є учасником кримінального провадження, а відповідач виконує функції, покладені на нього КПК України, а тому здійснює не управлінські функції, а професійні повноваження в межах кримінального провадження.

За приписами статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина перша статті 303 КПК України визначає виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні. Разом з тим, частина друга цієї статті визначає, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу.

У Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції.

Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

Таким чином, прокурори під час вчинення діянь, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, не здійснюють публічно-владних управлінських функцій, а тому оскарження таких діянь має відбуватися виключно за правилами, встановленими КПК України.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/2004/18, від 10 квітня 2019 року у справі № 808/390/18.

Згідно з частиною п`ятою статті 244 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі вищенаведеного суду дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства.

Якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, суддя відповідно до пункту першого частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі.

Керуючись статтями 2, 4, 19, пунктом першим частини першої статті 170, статтями 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військового прокурора військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України Нагорного Дмитра Петровича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею в порядку статті 256 КАС України.

Апеляційна скарга на цю ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання) в порядку, визначеному статтями 295-297 Кодексу адміністративного суду України з урахуванням пункту 15.5. Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Мельник