Справа № 360/5163/19
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

09 січня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/5163/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06.12.2019 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач, Біловодське ОУПФУ), в якому позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування до загального страхового стажу періодів роботи позивача з 06.08.1979 по 30.06.1980 на підприємстві шахтоуправління «Яновське» та з 14.07.1980 по 31.12.1997 на підприємстві «Відокремлений підрозділ Донбасантрацит Енергоуправління»; визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 6037/03-18 від 23.10.2019 про відмову в призначені; зобов`язати відповідача врахувати до загального страхового стажу позивача періоди роботи з 06.08.1979 по 30.06.1980 на підприємстві шахтоуправління «Яновське» та з 14.07.1980 по 31.12.1997 на підприємстві «Відокремлений підрозділ Донбасантрацит Енергоуправління»; зобов`язати відповідача здійснити призначення та виплату позивачу пенсії за віком з 16.10.2019.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що має необхідний трудовий стаж для призначення пенсії, а тому звернувся до відповідача з відповідною заявою. Однак, Біловодське ОУПФУ відмовило позивачу у задоволенні його заяви, оскільки відповідачем необґрунтовано та з порушенням норм діючого законодавства не здійснено зарахування до стажу позивача спірних періодів його роботи. У рішенні відповідач зазначив, що не враховує до загального стажу періоди роботи позивача з 06.08.1979 по 30.06.1980 на підприємстві шахтоуправління «Яновське» у зв`язку з відсутністю повної інформації запису про прийняття на роботу та з 14.07.1980 по 31.12.1997 на підприємстві «Відокремлений підрозділ Донбасантрацит Енергоуправління», посилаючись на виправлення в даті наказу про прийняття на роботу. 11.11.2019 позивач звернулась до Біловодського ОУПФУ з заявою про підтвердження стажу роботи поясненнями свідків, однак отримала відповідь, в якій заначено, що підтвердити загальний стаж позивача на підставі зазначених нею свідків неможливо, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 11.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

27.12.2019 відповідач на адресу суду надав відзив на позовну заяву (арк. спр. 43-45), в обґрунтування якого зазначив, що 16.10.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії. Згідно з наданими документами загальний стаж роботи позивача складає 18 років 0 місяців 0 днів, що не відповідає вимогам п.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До загального стажу роботи позивача не враховано такі періоди роботи:

- з 06.08.1979 по 30.06.1980 на підприємстві шахтоуправління «Яновське» - у зв`язку з відсутністю повної інформації запису про прийняття на роботу (в підставі наказу про прийняття відсутній номер наказу). Витребувати уточнюючу довідку немає можливості у зв`язку з відсутністю на печатці коду підприємства, що не дає можливості визначити юридичну адресу місця знаходження цього підприємства;

- з 14.07.1980 по 31.12.1997 на підприємстві «Відокремлений підрозділ Донбасантрацит Енергоуправління» - у зв`язку з тим, що в підставі наказу про прийняття на роботу неможливо визначити місяць в даті наказу (IV-VII). Витребувати уточнюючі довідки немає можливості у зв`язку з тим, що дане підприємство ліквідоване у 2005 році, місце знаходження документів невідоме.

Тому відповідач вважає свої дії правомірними, позовні вимоги необґрунтованими, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується копіями паспорту громадянина України (арк. спр. 6-7), довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (арк. спр. 7), довідки від 15.10.2019 № 920- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк. спр. 8).

16.10.2019 ОСОБА_1 звернулася до Біловодського ОУПФУ з заявою про призначення пенсії за віком встановленого Порядком № 22-1 зразка (арк. спр. 46), надавши до заяви довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, трудову книжку № НОМЕР_2 , довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, заяву про спосіб виплати пенсії, що підтверджується розпискою-повідомленням до заяви від 16.10.2019 № 1707 (арк. спр. 48).

23.10.2019 Біловодським ОУПФУ прийнято рішення № 6037/03-18 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , яке обґрунтоване тим, що відповідно до наданих документів загальний стаж роботи позивача складає 18 р. 00 м. 00 дн., що не відповідає вимогам п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До розрахунку стажу не враховано періоди роботи: з 06.08.1979 по 30.06.1980 на підприємстві шахтоуправління «Яновське» у зв`язку з відсутністю повної інформації запису про прийняття на роботу (в підставі наказу про прийняття відсутній номер наказу). Витребувати уточнюючу довідку немає можливості у зв`язку з відсутністю на печатці коду підприємства, що не дає можливості визначити юридичну адресу місця знаходження цього підприємства; з 14.07.1980 по 31.12.1997 на підприємстві «Відокремлений підрозділ Донбасантрацит Енергоуправління» у зв`язку з тим, що в підставі наказу про прийняття на роботу неможливо визначити місяць в даті наказу (ІV-VІІ). Витребувати уточнюючі довідки немає можливості у зв`язку з тим, що дане підприємство ліквідоване у 2005 році, місце знаходження документів невідоме (арк. спр. 11-12).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), Порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383), Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Надаючи оцінку оскарженому рішенню від 23.10.2019 № 6037/03-18 про відмову в призначенні пенсії, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058 визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто 13.11.2019 їй виповнилося 60 років, відповідно, вона досягла віку, який за наявності необхідного стажу дає право на призначення пенсії за віком за статтею 26 Закону № 1058.

У відповідності до статті 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У відповідності до абзацу сьомого пункту 20 Порядку № 637 у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а уточнюючі довідки підприємств необхідні в разі відсутності відповідних відомостей у трудовій книжці.

Трудова книжка НОМЕР_3 , видана на ім`я ОСОБА_1 06.08.1979, містить такі записи щодо спірних періодів роботи позивача:

Шахтоуправління «Яновське» в/о «Донбасантрацит»:

№ 1 - 06.08.1979 - прийнята тимчасово вихователем дитячого садка, наказ від 13.07.1979;

№ 2 - 17.08.1979 - переоформлено на постійну роботу вихователем дитячого садка, наказ від 20.08.1979 № 483-к;

№ 3 - 30.06.1980 - звільнена за власним бажанням, наказ від 30.06.1980 № 86 о/к;

«Енергоуправління» в/о «Донбасантрацит»:

№ 4 - 14.07.1980 - прийнята в Краснолуцький мережевий район в якості учня електромонтера з обслуговування підстанцій, наказ від 14.07.1980 № 187-к;

№ 5 - 22.08.1980 - переведена електромонтером по обслуговуванню підстанцій, наказ від 21.08.1980 № 221-а;

№ 6 - 27.05.2003 - ДВАТ «Енергоуправління» в/о «Донбасантрацит» перейменовано в ВП «Енергоуправління» ДП «Донбасантрацит»;

№ 11 - 31.12.2015 - звільнена за згодою сторін, наказ від 30.12.2015 № 138-у (арк. спр. 9-10).

Щодо незарахування відповідачем спірних періодів роботи позивача з 06.08.1979 по 30.06.1980 на підприємстві шахтоуправління «Яновське» та з 14.07.1980 по 31.12.1997 на підприємстві «Відокремлений підрозділ Донбасантрацит Енергоуправління» суд зазначає таке.

Як на підставу для відмови в зарахуванні до загального стажу спірних періодів роботи відповідач посилається на відсутність повної інформації запису про прийняття на роботу, а саме: в підставі наказу про прийняття відсутній номер наказу, та в підставі наказу про прийняття на роботу неможливо визначити місяць в даті наказу (ІV-VІІ).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція) встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Станом на час внесення спірних записів діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162), пункт 2.3 якої містить положення, подібні положенням пункту 2.4 Інструкції № 58.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 зроблено правовий висновок, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

З огляду на наведене суд вважає, що періоди роботи позивача з 06.08.1979 по 30.06.1980 та з 14.07.1980 по 31.12.1997 повинні бути враховані до загального страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком.

З огляду на вищевикладене оскаржене рішення не відповідає критеріям обґрунтованості, пропорційності, добросовісності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, відповідно, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відтак, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення Біловодського ОУПФУ від 23.10.2019 № 6037/03-18 є обґрунтованою та такою, яку слід задовольнити.

Позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Біловодського ОУПФУ щодо неврахування до загального страхового стажу періодів роботи позивача з 06.08.1979 по 30.06.1980 на підприємстві шахтоуправління «Яновське» та з 14.07.1980 по 31.12.1997 на підприємстві «Відокремлений підрозділ Донбасантрацит Енергоуправління» задоволенню не підлягають, оскільки наслідки для позивача у вигляді відмови в призначенні пенсії за віком має рішення від 23.10.2019 № 6037/03-18, і належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача в даному випадку є визнання протиправним та скасування зазначеного рішення.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення від 23.10.2019 № 6037/03-18 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , тому належним способом захисту порушеного права в даному випадку є визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 23.10.2019 № 6037/03-18 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Окрім того, суд звертає увагу відповідача на те, що частиною третьою статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Щодо вимог про зобов`язання відповідача врахувати до загального страхового стажу позивача періоди роботи з 06.08.1979 по 30.06.1980 на підприємстві шахтоуправління «Яновське» та з 14.07.1980 по 31.12.1997 на підприємстві «Відокремлений підрозділ Донбасантрацит Енергоуправління», зобов`язання відповідача здійснити призначення та виплату позивачу пенсії за віком з 16.10.2019, суд зазначає таке.

Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.10.2019 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до загального стажу роботи ОСОБА_1 періоди її роботи з 06.08.1979 по 30.06.1980 на підприємстві шахтоуправління «Яновське» та з 14.07.1980 по 31.12.1997 на підприємстві «Відокремлений підрозділ Донбасантрацит Енергоуправління», та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Також суд зауважує, що обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі № 514/166/16-а, в яких, зокрема, зазначено, що «..Повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах».

На підставі викладеного позовні вимоги належать до часткового задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з матеріалами справи позивач при зверненні до суду з позовом сплатив 768,40 грн судового збору (арк. спр. 2).

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме - в сумі 384,20 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (код за , місцезнаходження: Луганська область, смт. Біловодськ, вул. Центральна, буд. 77) про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 23 жовтня 2019 року № 6037/03-18 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 жовтня 2019 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до загального стажу роботи ОСОБА_1 періоди її роботи з 06.08.1979 по 30.06.1980 на підприємстві шахтоуправління «Яновське» та з 14.07.1980 по 31.12.1997 на підприємстві «Відокремлений підрозділ Донбасантрацит Енергоуправління», та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 384,20 грн (триста вісімдесят чотири грн 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя І.О. Свергун