Справа № 826/16133/18
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2020 року м. Київ № 826/16133/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.04.2016 №220-1305, від 28.04.2017 №45287-1305 та від 19.04.2018 №61167-1305-2659.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що земельна ділянка під нежитловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_2, не сформована, не має кадастрового номеру, дані про неї відсутні у Державному земельному кадастрі, тобто, за твердженням представника позивача, відсутній такий елемент податку як об`єкт оподаткування. На підтвердження вказаного представником позивача надано до суду лист Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 01.12.2016 №В-994/0-1026/6-16, згідно з яким, державна реєстрація земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , не здійснювалась, а у земельної ділянки немає кадастрового номеру. Також, у позовній заяві наголошено на тому, що ОСОБА_1 не є і не може бути власником чи землекористувачем земельної ділянки під багатоквартирним житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки землекористувачем або власником останньої може бути лише організація, що обслуговує багатоквартирний будинок (ЖЕК) або співвласники приміщень у багатоквартирному будинку (безпосередньо або через ОСББ). Відтак, з урахуванням того, що земельна ділянка не сформована, відсутній ще один елемент податку - база оподаткування, якою є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнту індексації, або площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2018 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено сторонам строк для надання відзиву, відповіді на відзив та заперечення.

09.11.2018 від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки, згідно з даними контролюючого органу, ОСОБА_1 на праві власності належить нежитлове (вбудоване) приміщення загальною площею 71,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

12.11.2018 від представника позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в якому останнім додатково наголошено на обґрунтованості заявлених позовних вимог, а також вказано про те, що належними доказами у межах спірних правовідносин може бути лише інформація з відповідних державних реєстрів, а саме: інформація з Державного земельного кадастру (щодо об`єкта оподаткування) та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (щодо платника податку). Водночас, у відповіді на відзив вказано, що Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не є органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відтак, посилання контролюючого органу на витяг з локальної бази даних «Кадастр», який ведеться вказаним Департаментом, є безпідставним, враховуючи те, що у відповідності до даного витягу, землекористувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, зазначено Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради.

Крім того, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2019 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про власність від 30.04.1999 за реєстраційним №184, ОСОБА_1 є власником нежитлового (вбудованого) приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 71,4 кв.м.

На підставі викладеного, Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 23.04.2016 №220-1305, яким ОСОБА_1 повідомлено про визначення останній суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2016 рік у розмірі 29 466,08 грн.

Скориставшись правом на адміністративне (досудове) оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення, позивачем подано відповідну скаргу до Головного управління ДФС у м. Києві, за результатами розгляду якої рішенням від 29.08.2016 №5552/В/26-15-10-02-16, податкове повідомлення-рішення від 23.04.2016 №220-1305 залишено без змін, а скарга - без задоволення.

Надалі, Головним управлінням ДФС у м. Києві винесено наступні податкові повідомлення-рішення

від 28.04.2017 №45287-1305, яким ОСОБА_1 повідомлено про визначення останній суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2017 рік у розмірі 8 329,08 грн.;

від 19.04.2018 №61167-1305-2659, яким ОСОБА_1 повідомлено про визначення останній суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2018 рік у розмірі 8 329,08 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Так, у силу пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Приписами п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (ст. 270 Податкового кодексу України).

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України).

Власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (п. 287.8 ст. 287 Податкового кодексу України).

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ст.ст. 125 та 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, врегульовано положеннями ст. 377 Цивільного кодексу України.

Наведене дає підстави для висновку про те, що власник нежилого приміщення сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями, з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території, з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Фізична особа - власник нежилого приміщення - є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У той же час, суд звертає увагу, що, за твердженнями представника позивача, нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 не використовується у цілях комерційної діяльності, а приватний підприємець ОСОБА_1 була виключена з Єдиного державного реєстру суб`єктів підприємницької діяльності Радянською РДА м. Києва 30.11.1999 (повідомлення про скасування державної реєстрації №1820/02-10/23), на підтвердження чого надано копію листа Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 26.01.2004 №171-13-4467. Вказане відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не спростовано, а іншого з матеріалів справи не вбачається.

З урахуванням викладеного, позивач, як фізична особа та власник нежитлового (вбудованого) приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , є платником земельного податку у межах спірних періодів (2016-2018 роки), враховуючи, що реєстрація права власності мала місце у 1999 році, та незважаючи на відсутність зареєстрованого за нею права власності на земельну ділянку, на якій розміщено таке приміщення, у силу наведених законодавчих положень. Крім того, розташування нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку є не підставою, яка звільняє її власника від сплати земельного податку, згідно з п. 287.8 ст. 287 Податкового кодексу України.

Щодо розрахунку належного до сплати позивачу земельного податку слід зазначити наступне.

Згідно з 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу (286.5 ст. 286 Податкового кодексу України).

Аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що контролюючий орган уповноважений здійснювати нарахування фізичним особам податкових зобов`язань із земельного податку на підставі даних державного земельного кадастру щодо площі земельної ділянки, її нормативної грошової оцінки з урахуванням коефіцієнтів індексації, а також рішення сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад щодо ставок земельного податку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону України «Про оцінку земель», дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель»).

Саме Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру (п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15).

Приписами ч. 1 ст. 193 Земельного кодексу України передбачено, що державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою (ст. 194 Земельного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про державний земельний кадастр», відомості Державного земельного кадастру є офіційними.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державний земельний кадастр», до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Відомості з Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру (ч. 1 ст. 38 Закону України «Про державний земельний кадастр»).

Для здійснення повноважень, визначених законом, органи державної влади та органи місцевого самоврядування користуються відомостями і документами Державного земельного кадастру щодо земель та земельних ділянок, розташованих на відповідній території, на безоплатній основі (ч. 3 ст. 38 Закону України «Про державний земельний кадастр»).

Таким чином, для реалізації податковим органом повноважень щодо нарахування земельного податку фізичним особам законодавством встановлено порядок та способи отримання необхідних відомостей для здійснення відповідних розрахунків, зокрема щодо площі земельної ділянки, нормативно-грошової оцінки, коефіцієнтів.

Разом з тим, в якості документів, на підставі яких відповідачем здійснювався розрахунок земельного податку у межах спірних правовідносин, представником останнього надано до суду копію довідки про грошову оцінку частки земельної ділянки від 03.07.2001 №1260, виданої Київським міським управлінням земельних ресурсів члену Національної Спілки художників Вишеславському Г.А., а також «Витяг з бази даних «Кадастр» станом на 05.05.2016, який не містить автора останнього, а також не завірений жодним чином, що перешкоджає його ідентифікації в якості належного та достатнього доказу.

На підставі викладеного, суд звертає увагу, що обставини наявності у відповідача інформації з Державного земельного кадастру, як підстава для нарахування податку на землю при визначенні суми цього податку, згідно з податковим повідомленням-рішенням, входить до предмету доказування у цій справі.

Водночас, з урахуванням того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано суду належних та достатніх доказів, які б свідчили про обґрунтованість здійсненого розрахунку земельного податку, нарахованого позивачу, згідно з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, у відповідності до наведених законодавчих положень, суд дійшов до висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень від 23.04.2016 №220-1305, від 28.04.2017 №45287-1305 та від 19.04.2018 №61167-1305-2659 та, як наслідок, скасування останніх.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд вказує про обґрунтованість позовних вимог та задоволення останніх у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 02.10.2018 №35, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 114,40 грн., який підлягає присудженню на користь останньої у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 77, 139, 246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 23.04.2016 №220-1305 та Головного управління ДФС у м. Києві від 28.04.2017 №45287-1305 та від 19.04.2018 №61167-1305-2659.

Присудити здійснені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) документально підтверджені судові витрати у розмірі 2 114,40 грн. (двох тисяч ста чотирнадцяти грн. 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок