Справа № 200/14199/19-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2020 р. Справа№200/14199/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Дяченко А.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (відповідач 2), Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (відповідач 1) відповідно до якого просив суд:

- визнати дії Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області щодо незарахування до загального стажу роботи при прийнятті рішення про призначення позивачу пенсії за віком періоду роботи на Ясинуватському машинобудівному заводі з 16.05.1978 по 17.03.1988 протиправними;

- зобов`язати Ясинуватське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити позивачу перерахунок пенсії за віком з зарахуванням до загального трудового стажу період роботи з 16.05.1978 по 17.03.1988 Ясинуватському машинобудівному заводі з дня подачі заяви про призначення пенсії, тобто з 19.07.2016 та виплатити заборгованість, яка утворилася у зв`язку з цим.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він 2016 році звернувся з заявою про призначення пенсії за віком до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

З 19.07.2016 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

В 2018 році після проведеного Ясинуватським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області перерахунку пенсії у ОСОБА_1 виникли сумніви стосовно обґрунтованості врахування страхового стажу для визначення розміру пенсії.

У зв`язку з цим позивач в липні та серпні 2018 року звертався до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та у 2019 році до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області.

Листом №5582-ч-01 від 02.12.2019 Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області повідомлено позивача, що період роботи з 16.05.1978 по 17.03.1988 на Ясинуватському машинобудівному заводі не зараховано до трудового стажу при призначенні пенсії, оскільки в трудовій книжці дата прийому на роботу та дата переведення на іншу роботу не відповідають датам наказів, що є порушенням п.23 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства захисту населення України від 29.07.1993 №58.

Рішенням відповідача від 26.07.2016 року №46 в зарахуванні трудового стажу за період роботи на Ясинуватському машинобудівному заводі з 16.05.1978 по 17.03.1988 до страхового стажу відмовлено через невідповідність дат наказів датам внесення відповідних записів до трудової книжки позивача.

Позивач не погодився з прийнятим рішенням та вважає, що дії відповідача є протиправними, оскільки трудовою книжкою у повній мірі підтверджено його трудову діяльність.

Ухвалою від 11 грудня 2019 року суд відкрив провадження у справі, призначивши до розгляду на 26 грудня 2019 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

19 грудня 2019 року представник відповідача надав засобами електронного зв`язку через канцелярію суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на наступне.

Ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В ст.48 Кодекс законів про працю в Україні (далі - КЗпПУ) визначено, що до трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації та ін.

Згідно п.п. 2.6., 2.9. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58:

- у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу;

- виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Управління листом від 27.06.2016 №7394/02 повідомило позивача про призначення пенсії за віком та незарахування до страхового стажу та заробітної плати періоду роботи на Ясинуватському машинобудівному заводі з 16.05.1978 по 17.03.1988, так як наявні невідповідні записи в трудовій книжці між датою прийняття та датою наказу. Доказів про направлення зазначеного листа позивачу відповідачем 2 не надано.

В наданій заявником трудовій книжці дата прийому на роботу та дата переведення на іншу роботу не відповідають датам наказів, що є порушенням п. 2.9 Інструкції, зв`язку з чим спірний період з 16.05.1978р. по 17.03.1988р. не увійшов до страхового стажу ОСОБА_1 .

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ОСОБА_1 має право на пенсію за віком.

19.07.2016 позивач звернувся до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою №228 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року.

Відомості щодо наявного страхового стажу підтверджуються трудовою книжкою від 11.07.1974.

Рішенням відповідача від 26.07.2016 року №46 в зарахуванні трудового стаду за період роботи на Ясинуватському машинобудівному заводі з 16.05.1978 по 17.03.1988 до страхового стажу відмовлено через невідповідність дат наказів датам внесення відповідних записів до трудової книжки позивача. Доказів про направлення зазначеного рішення позивачу відповідачем 2 не надано.

Як встановлено судом під час розгляду справи, згідно відомостей трудової книжки позивача від 11.07.1974 року у спірний період часу він працював з 16.05.1978 по 17.03.1988 на Ясинуватському машинобудівному заводі електро-слюсарем третього розряду механо-складального цеху №3.

Відтак, запис №13 на підставі наказу №95 від 16.10.1978 датовано 16.05.1978, запис №15 на підставі наказу №252 від 22.03.1988 датовано 18.03.1988.

Відповідач посилається на те, що провести перевірку щодо підтвердження факту роботи позивача на Ясинуватському машинобудівному заводі немає можливості, оскільки підприємство, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємств та громадських формувань зареєстровано за юридичною адресою: 86108, Донецька область, місто Макіївка, вул. Лихачова, буд. 60.

Надаючи правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», винятково цим Законом визначається, зокрема, пенсійний вік чоловіків і жінок, після досягнення якого особа має право на призначення пенсії за віком.

Стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлює, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом цієї норми вбачається, що необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

За приписами ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тобто, відповідно до наведених норм закону, необхідною умовою для визнання незаконним акту органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

Трудовий стаж позивач набув за часів Української РСР, на території якої підприємство здійснювало господарську діяльність, тобто за часів легітимної на той момент влади.

Всі первинні документи, на підставі яких позивач отримав право на призначення пенсії, були сформовані до проведення антитерористичної операції і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на отримання пенсії, обрахованої із заробітку, який він отримував на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де позивач набув пільговий стаж роботи.

Отже, посилання Пенсійного фонду, на не можливість зарахування до страхового стажу періоди роботи позивача на Ясинуватському машинобудівному заводі згідно записів у трудові книжці, які підтверджують трудовий стаж, оскільки підприємство знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України, сприймається судом критично, оскільки зазначені обставини не можуть порушувати право позивача на отримання пенсії та порушувати гарантовані останньому статтею 46 Конституції України право на соціальний захист особи.

При цьому суд зауважує, що право особи на отримання пенсійних виплат не може бути поставлено у залежність від можливості органів Пенсійного фонду України здійснювати ці повноваження (зокрема у зв`язку з проведенням АТО та неможливістю проведенням перевірки періодів роботи, оскільки підприємства розташовані на тимчасово окупованій території України), а тому неможливість проведення перевірки правомірності видачі довідки не дає підстав для відмови у зарахуванні стажу роботи при його підтвердженні записами у трудовій книжці.

Таким чином, вказані періоди роботи позивача на Ясинуватському машинобудівному заводі підтверджені достатніми та належними доказами, що в свою чергу дає підставі для задоволення заяви позивача в частині зобов`язання відповідача врахувати такі періоди роботи до пільгового та страхового стажу відповідно.

Відповідно до статті 44 Закону № 1058-ІV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З аналізу наведених норм убачається, що у зв`язку зі зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком пенсійний орган був зобов`язаний перевірити копії відповідних документів та у разі виявлення невідповідностей вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством.

Однак, відповідачем 2 в порушення зазначених норм Порядку, одразу було винесено рішення про відмову зарахувати період роботи на Ясинуватському машинобудівному заводі з 16.05.1978 по 17.03.1988 до страхового стажу.

За таких обставин суд приходить до висновку про протиправність рішення відповідача 2 від 26.07.2016 №46 року про відмову зарахувати період роботи на Ясинуватському машинобудівному заводі з 16.05.1978 по 17.03.1988 до страхового стажу, з огляду на що воно підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" гарантують громадянам України дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, до яких належить право на пенсійне забезпечення.

Цими ж законами передбачено, що держава має вживати всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, а також, передбачено можливість взаємодії державних органів з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території з метою захисту прав і свобод громадян.

Крім цього, суд зазначає, що Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законом України "Про пенсійне забезпечення" передбачено повноваження органів пенсійного фонду вимагати від установ, підприємств та організацій документи, видані ними для призначення пенсії особам та перевіряти достовірність та обґрунтованість таких документів.

Суд встановив, що відповідач не вчиняв жодних дій з метою перевірки відомостей, зазначених у трудовій книжці, та лише частково взяв інформацію з індивідуальних відомостей про застраховану особу за окремі роки, не надавши їй аналізу.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України").

Згідно з п.п.4, 23 ч. 1 Європейської соціальної хартії від 03.05.1996, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" № 137-V 14.09.2006, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" № 44277/98).

Крім того, практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права ("Brumarescu v. Romania" № 28342/95). Крім цього, у пункті 109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку ("Judgment in the Case of Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova" № 45701/99).

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

При цьому, коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратиський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Вона повинна усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією. Такої правової позиції дотримується Європейський суд з прав людини, про що було зазначено в рішенні "Ілашку та інші проти Молдови та Росії".

Відповідно до ч.3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці, та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція № 58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

На виконання статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердив Порядок № 637.

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку № 637).

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідач 2 піддав сумніву достовірність записів у трудовій книжці щодо окремих періодів роботи позивача через порушення порядку її заповнення і ведення, передбаченого діючою Інструкцією № 58.

Однак, однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

При цьому, право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові по справі №307/541/17 від 19.12.2019.

За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне внесення записів до трудової книжки позивача на самого позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті, тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Відповідно до приписів ст.ст.9,77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відмова відповідача 2 в зарахуванні страхового стажу роботи позивача на Ясинуватському машинобудівному заводі з 16.05.1978 по 17.03.1988 не відповідає вимогам щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, тому рішення відповідача 2 від 26.07.2016 №46 є протиправним.

З огляду на викладене, вимога про зобов`язання Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити позивачу перерахунок пенсії за віком з зарахуванням до загального трудового стажу періоду роботи з 16.05.1978 по 17.03.1988 з дня подачі заяви про призначення пенсії, тобто з 19.07.2016, є обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

У даному випадку права позивача можуть бути відновлені шляхом скасування рішення відповідача 2 від 26.07.2016 року №46 в частині відмови зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача роботи на Ясинуватському машинобудівному заводі з 16.05.1978 по 17.03.1988 і зобов`язання відповідача 2 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком з зарахуванням спірного періоду роботи до страхового стажу.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та необхідності скасування рішення відповідача 2 від 26.07.2016 року №46 в частині відмови зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи на Ясинуватському машинобудівному заводі з 16.05.1978 по 17.03.1988.

Оскільки відсутні підстави вважати, що відповідачем буде порушено право позивача на отримання перерахованої пенсії з урахуванням нового періоду роботи, то задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам судочинства та його принципам.

Щодо вимог позивача про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області відносно незарахування до загального стажу роботи при прийнятті рішення про призначення позивачу пенсії за віком періоду роботи в на Ясинуватському машинобудівному заводі з 16.05.1978 по 17.03.1988 протиправними, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи встановлено, що позивач перебуває на обліку в Ясинуватському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області.

Відповідно до п.п. 1, 7 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 28-2 від 22.12.2014 , управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України, на які покладено обов`язок призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.

З вищевикладеного чітко вбачається, що обов`язок щодо призначення, перерахунку і виплати пенсії позивача нормативно визначений та покладений на Ясинуватське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, тому не може бути покладений на іншу особу, зокрема, на Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що даний адміністративний позов позивачем було подано до суду виключно у зв`язку з діями відповідача, які судом визнано неправомірними, суд дійшов висновку щодо стягнення сплаченого судового збору з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати дії Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (86020, Донецька область, смт. Очеретине, м-н. Гідростроітелів, ) щодо незарахування до загального стажу роботи при прийнятті рішення про призначення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) пенсії за віком періоду роботи на Ясинуватському машинобудівному заводі з 16.05.1978 по 17.03.1988 неправомірними.

Скасувати рішення Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 26.07.2016 року №46 в частині відмови зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи на Ясинуватському машинобудівному заводі з 16.05.1978 по 17.03.1988.

Зобов`язати Ясинуватське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (86020, Донецька область, смт. Очеретине, м-н. Гідростроітелів, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії від 19.07.2016 № 228 з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області () на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 13 січня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.М. Кониченко