Справа № 240/10246/19
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Житомир справа № 240/10246/19

категорія 111030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Попової О. Г.,

секретар судового засідання Бойко Т.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_2. ,

представника відповідача - Поплавського Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги і рішення,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Житомирській області № від 12.06.2019 року про донарахування податку на доходу фізичних осіб в сумі 34 253,03 грн. та штрафних санкцій в сумі 17 126,52 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Житомирській області № від 12.06.2019 року про донарахування військового збору в сумі 2 854,42 грн. та штрафних санкцій в сумі 1 427,22 грн.;

- визнати протиправним та скасувати вимогу Головного управління ДФС в Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 12.06.2019 року в сумі 37 392,51грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС в Житомирській області № від 12.06.2019 року про застосування штрафних санкцій в сумі 5 989,45 грн. за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В обґрунтування позову зазначає, що висновки контролюючого органу про заниження податку на доходи фізичних осіб ґрунтуються на тому, що ФОП ОСОБА_1 завищено витрати за 2017 та 2018 роки за рахунок включення до складу витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення - вантажних транспортних засобів, а саме вартості придбаних запасних частин на загальну суму 114 058,81 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 53 565,28 грн. та за 2018 рік в сумі 60 493,53 грн., що суперечить ст.177 ПК України, яка встановлює відповідні обмеження лише конкретно щодо легкових або вантажних автомобілів, а не щодо усіх "вантажних транспортних засобів", що безумовно є більш широким поняттям. Наголошує, що напівпричепи, сідлові тягачі та спеціалізовані вантажні фургони, згідно чинного законодавства не відносяться до основних засобів подвійного призначення, а є транспортними засобами спеціального призначення, витрати на обслуговування та ремонт яких приватний підприємець вправі відносити до валових витрат. Вважає, що податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимога про сплату боргу (недоїмки) відповідача є безпідставними та незаконними, оскільки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та фактичних обставинах, в їх основу покладено припущення щодо можливого факту порушення податкового законодавства, вони порушують права позивача та законні інтереси як фізичної особи-підприємця, а тому останні підлягають визнанню протиправними і скасуванню в повному обсязі.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі на 07 жовтня 2019 року о 10:30.

26 вересня 2019 року до відділу документального забезпечення суду надійшло клопотання від представника позивача про відкладення розгляду справи на інший день, у зв`язку із зайнятістю 07 жовтня 2019 року в іншому судовому засіданні у Львівському апеляційному суді (а.с.80).

27 вересня 2019 року до відділу документального забезпечення суду у строк та в порядку, визначеному статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) від Головного управління ДФС у Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що в силу приписів пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України до складу витрат підприємця не включаються витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею. Основними засобами подвійного призначення згідно з ст.177 ПК України є, у тому числі, легкові та вантажні автомобілі. Водночас, сідельний тягач та напівпричепи являються транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, а відтак відносяться до категорії вантажних автомобілів. Відтак, фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має права включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, витрати на їх утримання, що свідчить про підставність винесення оскаржуваних рішень. Також, зазначив, що в ході перевірки згідно банківських виписок про рух коштів на рахунках Книги обліку витрат, за період 01.01.2017 по 31.12.2018 було встановлено, що позивачем у 2017 році отримання грошових коштів від надання послуг вантажних автомобільних перевезень по території України та за її межами та послуг транспортного експедитування на загальну суму 893 639, 83грн. (без ПДВ), тоді як позивачем у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік задекларовано 826 428,00 грн. Тобто, вказує на те, що позивачем занижено загальний оподаткований дохід на загальну суму 67 211, 873грн., у зв`язку з не включенням до його складу в повному обсязі грошових коштів, що надійшли позивачу на банківські рахунки від замовників за послуги з вантажних автомобільних перевезень та послуги транспортного експедитування. Вважає, що винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення є обґрунтованими та такими, що не суперечать нормам чинного законодавства, а позовні вимоги є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами (а.с.86-87).

У зв`язку з перебуванням судді Попової О.Г. у щорічній оплачуваній відпустці судове засідання, призначене на 07 жовтня 2019 року о 10:30, відкладено на 16 жовтня 2019 року об 11:30.

15 жовтня 2019 року до відділу документального забезпечення суду надійшло клопотання від представника позивача про продовження строку проведення підготовчого засідання у справі № 240/10246/19 та відкладення розгляду справи (а.с.94).

16 жовтня 2019 року у зв`язку з клопотанням представника позивача про відкладення розгляду справи, судове засідання відкладено на 31 жовтня 2019 року об 11:00.

31 жовтня 2019 року до відділу документального забезпечення суду надійшло клопотання від Головного управління ДФС у Житомирській області про перенесення розгляду справи (а.с.100).

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року продовжено строк проведення підготовчого судового засідання та призначено підготовче засідання на 14 листопада 2019 року о 10:00.

14 листопада 2019 року до відділу документального забезпечення суду надійшла заява від представника позивача про зменшення позовних вимог, відповідно до змісту якої останній зазначає, що ФОП ОСОБА_1 визнає факт заниження оподаткованого доходу в сумі 67 211,83 грн., яке трапилось у результаті не включення в 2017 році до оподаткованого доходу сум отриманої оплати наданих послуг по зовнішньоекономічним контрактам. У зв`язку з чим, просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Житомирській області № від 12.06.2019 року про донарахування податку на доходи фізичних осіб в сумі 34 253,03грн. та штрафних санкцій в сумі 17 126,52грн. в частині визначення до сплати податку на доходи фізичних осіб в сумі 22 154,91 грн. та штрафних санкцій в сумі 11 077, 45 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Житомирській області № від 12.06.2019 року про донарахування військового збору в сумі 2 854,42грн. та штрафних санкцій в сумі 1 427,22грн., в частині визначення до сплати військового збору в сумі 1846,25 грн. та штрафних санкцій в сумі 923,14 грн.;

- визнати протиправним та скасувати вимогу Головного управління ДФС в Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 12.06.2019 року в сумі 37 392.51грн. єдиною внеску па загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в частині визначення заборгованості в сумі 22 605, 91 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС в Житомирській області № від 12.06.2019 року про застосування штрафних санкцій в сумі 5 989.45грн. за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску, в частині визначення штрафних санкцій в сумі 3032,13 грн (а.с.119-120).

В підготовчому судовому засіданні, призначеному на 14 листопада 2019 року о 10:00, судом в порядку статті 243 КАС України без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви до 27 листопада 2019 року о 12:00.

В підготовчому судовому засіданні, призначеному на 27 листопада 2019 року о 12:00, судом в порядку статті 243 КАС України без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті на 17 грудня 2019 року о 12:00.

В судовому засіданні, призначеному на 17 грудня 2019 року о 12:00, судом в порядку статті 243 КАС України без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви до 24 грудня 2019 року о 12:00.

23 грудня 2019 року до відділу документального забезпечення суду надійшло клопотання від представника позивача, в якому останній просить поновити ФОП ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк на оскарження до Житомирського окружного адміністративного суду вимоги Головного управління ДФС у Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 12.06.2019 року в сумі 37 392, 51грн. з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зазначає, що ФОП ОСОБА_1 пропущено десятиденний строк оскарження до суду вимоги зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з поважних причин, оскільки в цей час він змушений був доглядати за важко хворою дружиною - ОСОБА_3 , що підтверджується копіями медичних довідок про лікування (а.с.174-181).

В судовому засіданні, призначеному на 24 грудня 2019 року о 12:00, судом в порядку статті 243 КАС України без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про поновлення строку звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав, наведених в позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав викладених у відзиві.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у період з 01.01.2017 по 31.12.2018 перебував на загальній системі оподаткування та був платником податку на доходи фізичних осіб.

В період з 22.04.2019 по 15.05.2019 була проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

За результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01. 2017 по 31.12.2018 та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 працівниками Головного управління ДФС у Житомирській області складено акт від 22.05.2019 року №376/06-30-13- 05/ (а.с.13-49).

Згідно з висновками акту перевірки контролюючим органом встановлено порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ):

1) п.177.2 ст.177,пп. 177.4.2., пп.177.4.3, пп.177.4.5 та пп.177.4.6 п.177.4 ст.177 ПК України, а саме заниження в періоді з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 190 294,68грн, що призвело до заниження в періоді з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 34 253,03грн., в тому числі в 2017 році в сумі 23 36420грн. та в 2018 році в сумі 10 888,83грн.;

2) п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464 - VI із змінами та доповненнями, а саме заниження в періоді з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року суми чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22,0% з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та розміру мінімального страхового внеску, на загальну суму 169 965,99грн. в тому числі в 2017 році в сумі 102 281,52грн., в 2018 році в сумі 67 684,47грн.;

3) п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, ч.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464 - VI із змінами та доповненнями, а саме заниження в періоді з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу в розмірі 22.0% з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та розміру мінімального страхового внеску, на загальну суму 37 392,51грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 22 501.93грн., за 2018 рік в сумі 14 890,58грн.;

4) пп. 162.1.1 п.162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п.163.1 ст. 163, пп. 164.1.3 п.164.1 ст. 164, пп.1.1 та пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, а саме заниження в періоді з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 190 294,68грн., що призвело до заниження в даному періоді військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за результатами звітного року, в сумі 2 854,42грн.

За результатами проведеної податкової перевірки, у зв`язку з виявленими порушеннями, відповідачем прийняті:

- податкове повідомлення-рішення № від 12.06.2019 року про донарахування податку на доходи фізичних осіб в сумі 34 253,03грн. та штрафних санкцій в сумі 17 126,52грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 12.06.2019 року про донарахування військового збору в сумі 2 854,42грн. та штрафних санкцій в сумі 1 427,22грн.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 12.06.2019 року в сумі 37 392,51 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- рішення № від 12.06.2019 року про застосування штрафних санкцій в сумі 5 989,45грн. за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Вище вказані рішення та вимогу позивач оскаржив до ДФС України в ході здійснення процедури адміністративного узгодження податкових зобов`язань шляхом подання відповідної скарги від 20.06.2019 року (а.с.54-61).

25 липня 2019 року Державна фіскальна служба України своїм рішенням про результати розгляду скарги оскаржувану податкову вимогу про сплату недоїмки №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій № залишила без змін, а подану скаргу - без задоволення (а.с.63-64).

22.08.2019 року ДФС України своїм рішенням про результати розгляду скарги, оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 12.06.2019 року № та № залишила без змін, а скаргу - без задоволення (а.с.67-70).

Як зазначалось раніше, позивач визнав факт заниження оподаткованого доходу в сумі 67 211,83 грн, тому податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення в даній частині не оскаржується.

Не погоджуючись з прийнятими контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, податковою вимогою та рішенням, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

При здійсненні перевірки на підставі наданих первинних, розрахункових та інших документів встановлено, що позивачем до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, в річні податкові декларації про майновий стан та доходи за 2017-2018 роки включено вартість запасних частин та інших витратних матеріалів, використаних для ремонту і технічного обслуговування власних та орендованих вантажних транспортних засобів (сідельні тягачі та напівпричепи).

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 у річних податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2017-2018 роки завищено витрати безпосередньо пов`язані з отриманими доходами, що призвело до заниження чистого оподаткованого доходу. В результаті чого, занижено податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. Також, встановлено заниження позивачем в період з 01.01.2017 по 31.12.2018 суми чистого оподаткованого доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22,0% з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та розміру мінімального страхового внеску, чим порушено вимоги п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно зі статтею 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Згідно із пунктом 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених відповідним розділом Кодексу. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Статтею 177 ПК України встановлено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Так, пунктом 177.2 статті 177 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Водночас, як визначено підпунктами 177.4.5, 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Таким чином, наведеними нормами урегульовано порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, при цьому види основних засобів подвійного призначення визначені підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України - це земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Наведена норма є імперативною, тобто такою, що категорично визначає спосіб та межі її застосування, не допускає жодних відхилень від вичерпного переліку прав і обов`язків суб`єкта (прямо вказує правило поведінки); є безальтернативною для сторін, тобто такою, що не встановлює можливості для самостійного визначення обсягу прав та обов`язків в окремих випадках (не передбачає свободи вибору поведінки суб`єкта господарювання).

Таким чином, немає необхідності у додатковому (альтернативному, спеціальному) тлумаченні поняття основних засобів подвійного призначення в контексті підпунктів 177.4.5, 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України, оскільки наведені норми містять чітку імперативну заборону на включення до складу витрат амортизаційних витрат на легкові та вантажні автомобілі як на основні засоби подвійного призначення.

На переконання суду законодавець відніс, зокрема вантажні автомобілі до основних засобів подвійного призначення з метою урегулювання порядку оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, та при цьому спосіб використання цих вантажних автомобілів суб`єктом господарювання (з комерційною метою чи для особистих потреб фізичної особи) не має юридичного значення.

Отже, за результатом аналізу статті 177 ПК України, необхідно дійти висновку, що фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування не має права включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, амортизаційні відрахування з вартості вантажних автомобілів та витрат на їх утримання, зокрема витрат на технічне обслуговування і ремонт вантажних автомобілів, у тому числі вантажних сідельних тягачів та напівпричепів, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для перевезення вантажів.

Як встановлено з акту документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 від 22.05.2019, висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на тому, що позивачем до складу документально підтверджених витрат у 2017 - 2018 роках віднесено витрати на утримання основних засобів подвійного призначення - вантажні автомобілі (сідельні тягачі та напівпричепи).

Відповідно до статті 177 пункту 177.4 підпункту 177.4.5 ПК України, яким доповнено статтю 177 ПК України згідно із Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" №1797-VIII від 21.12.2016 та набув чинності з 01.01.2017, фізичними особами-підприємцями на загальній системі оподаткування не включаються до складу витрат, зокрема, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею.

Тобто, починаючи з 01.01.2017 Податковий кодекс України не передбачає можливість фізичній особі-підприємцю, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, при визначенні об`єкта оподаткування включати до складу витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця, витрати на придбання та утримання вантажних автомобілів.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001.

Так, зазначений законодавчий акт надає визначення поняттю "автомобільний транспортний засіб", відповідно до якого таким є колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб).

Отже, з вищенаведеного визначення встановлено, що закон поділяє автомобільні транспортні засоби за характером використання на такі різновиди: пасажирський, вантажний та спеціальний.

В свою чергу автомобілем вантажним в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт" є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів. Отже, основною ознакою, яка характеризує вантажний автомобіль, в порівнянні з іншими транспортними засобами, є його використання з метою перевезення вантажів.

В результаті проведеного аналізу вказаного законодавчого акту, суд дійшов висновку, що транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на такі різновиди: загального призначення (транспортний засіб, не обладнаний спеціальним устаткуванням і призначений для перевезення пасажирів або вантажів, до якого, в тому числі, відноситься напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу), спеціалізованого призначення (транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів, до яких, в тому числі, відноситься сідельний тягач та фургон) та спеціального призначення (транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій).

Відповідно до норм Закону України "Про автомобільний транспорт", напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Згідно з визначенням поняття "сідельний тягач", наданим Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, таким є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

З наведеного судом резюмується, що сідельний тягач та напівпричіп, враховуючи їх цільове призначення, відносяться до транспортних засобів в розумінні Закон України № 2344-ІІІ, а тому підлягають під класифікацію за критеріями, визначеними даним законодавчим актом.

У відповідності до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, що затверджені Постаново Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за №1306, автопоїзд (транспортний состав) - механічний транспортний засіб, що з`єднаний з одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою.

При цьому, сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд.

В контексті наведених норм, дослідивши надані позивачем на підтвердження своїх доводів докази, суд робить висновок, що сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд та являються транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, відтак відносяться до категорії вантажних автомобілів. Водночас судом враховано, що автомобільний поїзд не є окремим видом транспортних засобів, а тільки різновидом вантажних автомобілів за ознакою конструктивної схеми.

У зв`язку з чим суд вважає, що відповідач правомірно дійшов висновку про безпідставність включення позивачем до складу витрат фізичної особи-підприємця, витрат на утримання основних засобів подвійного призначення (сідельних тягачів та напівпричепів).

Також суд відхиляє посилання позивача у позовній заяві на те, що відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, сідельний тягач підпадає під код 8701 20 - трактори колісні для напівпричепів, оскільки Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності, встановлена Законом України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 №584-VII, призначена для систематизації товарів з метою визначення ставки загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України.

Проте відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, в тому числі й оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців, регулюються нормами Податкового кодексу України.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду від 12 листопада 2019 року №807/250/18 (№К/9901/67317/18) та постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2019 року №857/4990/19.

Внаслідок включення до витрат на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення в порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 164.1 статті 164, пункту 177.2, підпункту 177.4.5, підпункту 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України, ФОП ОСОБА_1 занижено податок з доходів фізичних осіб за 2017, 2018 роки та військовий збір.

Також, позивачем занижено в період з 01.01.2017 по 31.12.2018 єдиний соціальний внесок.

Пунктом 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування" передбачено, що за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Тому рішення про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску № від 12.06.2019 року є правомірним.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності до вимог статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши вищевикладене, суд вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За правилами частини першої статті 139 КАС України позивачу відшкодовуються судові витрати у разі задоволення позовних вимог. Оскільки у даному разі суд в задоволенні позову відмовляє, то судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7,Житомир,10003) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги і рішеня - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складене 08 січня 2020 року

Суддя О.Г. Попова