Справа № 520/12749/19
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

03 січня 2020 р. № 520/12749/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив

Позивач звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд: зобов`язати здійснити перерахунок пенсії з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком та провести відповідні нарахування і виплати недоплаченої як дитині війни щомісячної державної соціальної допомоги за період з 01.01.2006 р. по 31.12.2011р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що пенсійним органом не виплачувалась і не виплачується пенсія з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком, як дитині війни в повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 року адміністративний позов прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

13.12.2019 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого в спірних правовідносинах відповідач діяв згідно чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивач перебуває на пенсійному обліку відповідача та отримує пенсію за віком, має статус «Дитини війни».

Заявою від 09.10.2019 року позивач звернулась до пенсійного органу, в якій просила надати інформацію про розмір фактично виплаченої допомоги у вигляді 30 відсотків надбавки до пенсії, відповідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01.01.2006 року до 31.12.2011 року. Про розмір здійснених виплат просила письмово повідомити, шляхом надання інформації окремо за кожен місяць. Запропоновано, що в разі виявлення невідповідності розміру фактично нарахованих та виплачених коштів у вигляді 30 відсотків надбавки до пенсії, як «Дитині війни», відповідно до положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01.01.2006 року до 31.12.2011 року негайно здійснити відповідні нарахування та виплати.

Відповідач листом № 5619/02.18-20 від 15.10.2019 року повідомив, що з 01.01.2008 проводиться виплата підвищення згідно Закону України «Про Державний бюджет України» на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року щомісяця виплачувалось підвищення до пенсії у розмірі: з 01.01.2008 р. по 31.03.2008 р. - 47,00 грн., з 01.04.2008 р. по 30.06.2008 р. - 48,10 грн., з 01.07.2008 р. по 30.09.2008 р. - 48,20 грн., з 01.10.2008 р. по 31.12.2011 р. - 49,80 грн. Також відповідач зазначив, що у 2007 році виплата підвищення до пенсії позивачу як дитині війни не проводилася, оскільки був відсутній механізм реалізації положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Позивач, вважаючи, що має право на отримання пенсії з підвищенням на 30% мінімальної пенсії за віком, як дитина війни, за період з 01.01.2006 року до 31.12.2011 року, звернулась з даним позовом до суду.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії, або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі статті 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року дію статті 6 зазначеного Закону на 2006 рік зупинено.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 року, який набрав чинності 15.03.2006 року, до статті 110 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» внесено зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2006 році запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджені не були.

Закони України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року та «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 року неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідача не було підстав нараховувати та сплачувати позивачці доплату до пенсії, передбачену статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки до 15.03.2006 року дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені.

Виходячи із системного аналізу наведених норм законодавства, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивачки, які стосуються виплат доплати до пенсії за 2006 рік.

Відповідач по справі протягом 2006 року діяв у відповідності з діючим законодавством та не мав підстав здійснювати позивачці щомісячні доплати до пенсії, оскільки до 15.03.2006 року дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» була зупинена, а з 15.03.2006 року здійснення доплат, визначено у інший спосіб, тобто поставлено в залежність від виконання у другому півріччі 2006 року Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік».

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачці підвищення до пенсії за 2007-2011 рік, суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до п.12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» зупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп/2007 у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідає Конституції України (є не конституційними) положення п. 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням статті 111 цього Закону.

Пунктом 5 зазначеного Рішення Конституційного суду України визначено, що рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв`язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч.2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з приписів ч.2 статті 152 Конституції України відповідач повинен був нараховувати та сплачувати позивачці доплату до пенсії, передбачену статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 09.07.2007 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пункту 12 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню.

Отже, відповідач з 09.07.2007 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», нараховувати та здійснювати позивачці відповідні доплати. Тоді як, нарахувань та виплат за 2007 рік на користь позивача як особи із статусом "Дитина війни" відповідачем взагалі не здійснювалось.

Згідно п.п.2 п.41 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 року дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Такий розмір встановлений ч.4 ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і складає 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп положення п.41 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнано неконституційним і воно втратило чинність з дня ухвалення зазначеного рішення.

Постановою Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" виплату підвищення дітям війни визначили у наступних розмірах: з 22 травня 2008 року - 48,10 грн.; з 1 липня 48,20 грн. та з 1 жовтня - 49,80 грн.

У розмірі 49,80 грн. підвищення до пенсії дітям війни виплачувалось упродовж 2009, 2010 та 2011 років.

Пунктом 7 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет на 2011 рік" № 3491-VI від 14.06.2011 року, встановлено, що у 2011 році норми і положення статті 6 Закону України №2195-VІ від 18.11.2004 року "Про соціальний захист дітей війни" повинні застосовуватись у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вищевказаного Закону прийнято постанову Кабінету Міністрів України №745 від 06.07.2011 року, пунктом 6 якої встановлено, що дітям війни до пенсії, або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі 49,80 грн. Вказана постанова набрала чинності з 23 липня 2011 року.

З 01.11.2011 року надбавка дітям війни проводиться у відповідності до розмірів визначених Кабінетом Міністрів України (з 01.11.2011 року по 31.12.2011 року - 49,80 грн., з 01.01.2012 року - в розмірі 7% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 01.04.2014 року - 66,43 грн.).

Судом з наданих відповідачем матеріалів пенсійної справи позивача, встановлено, що виплата підвищення до пенсії позивачу здійснюється на підставі Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та вищевикладених нормативно правових актів.

При вирішенні спірних правовідносин суд враховує й правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Суд зазначає, що постанови КМ України, яким встановлювалися розміри надбавки «Дітям війни» не скасовувалися, а отже були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, відповідач у спірних правовідносинах діяв у межах повноважень, визначених законодавством, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання здійснити перерахунок пенсії з 01.01.2008 по 31.12.2011

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин в частині виплати надбавки як дитині війни за період з 01.01.2008 по 31.12.2011, то суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати за 2007 рік з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Зоркіна Ю.В.