Справа № 308/10754/17
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2019-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :

Головуючого судді - Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання: Вереш А.В.

з участю представника позивача Кучеренко В.О.

представника відповідача Магдинець О.Л.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 поданий в особі уповноваженого представника Кучеренко В.О. до Головного Управління Державної міграційної служби в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення вимог міграційного законодавства серії ПН МЗК №030807 від 13 жовтня 2017 року,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника Кучеренко В.О. у порядку провадження у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного Управління Державної міграційної служби в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення вимог міграційного законодавства серії ПН МЗК №030807 від 13 жовтня 2017 року.

Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що 13 жовтня 2017 року відповідачем в особі першого заступника начальника ГУДМС України в Закарпатській області Бердар О.М. в м. Ужгороді винесено постанову стосовно позивача за порушення вимог міграційного законодавства серії ПН МЗК №030807 , згідно якої її було визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Вважаючи вказану постанову необгрунтованою, безпідставною та неправомірною, вказує на те, щоу зазначеній постанові вказано, що позивач проживала на території України з порушенням правил перебування, а саме ухилялася від виїзду після закінчення відповідного терміну, що є порушенням вимог п.п.2 п. 2 постанови КМУ № 150 від 15.02.2012 року.

Представник позивача з винесенням постанови не згоден, вважає постанову серії ПН МЗК №030807 від 13 жовтня 2017 року такою, що винесена із порушенням чинного законодавства та такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, вказує на те, що відсутні були підстави для винесення вищевказаної постанови.

Представник позивача вказує на те, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем не було враховано Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2015 року, якою зобов`язано управління у спрвах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб управління МВС України в Закарпатській області, відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ужгородського міського управління МВС України в Закарпатській області повторно розглянути і вирішити згідно з вимогами законодавства встановлений законодавством строк заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 про продовження терміну перебування в Україні та ОСОБА_3 , щодо реєстрації його громадянином України та видачі паспорта громадяниа України.

В подальшому відповідач, незважаючи на судове рішення та наявності тяжкої хвороби позивача ОСОБА_1 , яка потребує медичного догляду та тривалого лікування, у продовженні терміну перебування в Україні позивачу відмовив.

Вважає, що дії позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП не містять, а відтак на думку представника позивача відповідач притягнув позивача ОСОБА_1 до відповідальності не маючи на те підстав, а тому постанова у справі про порушення вимог міграційного законодавства серії ПН МЗК №030807 від 13 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а провадження у справі про порушення вимог міграційного законодавства закриттю.

Окрім того, представник позивача просить поновити йому строк на оскарження постанови у справі про порушення вимог міграційного законодавства серії ПН МЗК №030807 від 13 жовтня 2017 року, оскільки позивач при винесенні постанови присутньою не була, а постанова надійшла поштою 27 жовтня 2017 року, а відтак позивач дізналася про існування постанови - 27.10.2017 року.

З посиланням на викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги: поновити строк на оскарження постанови у справі про порушення вимог міграційного законодавства серії ПН МЗК №030807 від 13 жовтня 2017 року; скасувати постанову в справі про порушення вимог міграційного законодавства серії ПН МЗК №030807 від 13 жовтня 2017 року та закрити провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, просив його задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові . Не заперечив ту обставину, що ОСОБА_1 проживала в м. Ужгород без реєстрації. Зазначив, що позивач наразі виїхала за межі України.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема зазначив, що позивач перебувала на території України незаконно, термін перебування ОСОБА_1 було встановлено до 28.10.2011 р., із того часу відбувались судові засідання. Однак, у ОСОБА_1 відсутні документи на право перебування в Україні та відповідно реєстрація місця проживання. Просив відвомити у задоволенні позову.

23.06.2018 року представником відповідача надіслано на адресу суду письмовий відзив на позов;

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

10.11.2017 р. ухвалою Ужгородського міськрайонного суду адміністративний позову було залишено без розгляду.

19.01.2018 р. ухвалою Львівського апеляційного Адміністративного суду відкрито апеляційного провадження у справі № 308/10754/17.

21.02.2018 р. ухвалою Львівського апеляційного Адміністративного суду призначено справу до апеляційного розгляду.

13.03.2018 р. постановою Львівського апеляційного Адміністративного суду апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 10.11.2017 р. скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

08.06.2018 р. ухвалою Ужгородського міськрайонного суду справу № 308/10754/17 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Заслухавши доводи учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного висновку.

Так, спір між сторонами виник з приводу притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Як встановлено судом, 13.10.2017 року головним спеціалістом по роботі з іноземцями ГУДМС України в Закарпатській області було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МЗК 030807 відносно громадянки Вірменії ОСОБА_1 , згідно з яким остання перебувала на території України в Закарпатській області з порушенням терміну перебування, а саме перебувала з перевищенням більше 90 днів на протязі 180 днів, чим порушила ст.203 ч.1 КУпАП .

Судом встановлено, що на підставі протоколу про адміністративне правопорушення 13 жовтня 2017 року першим заступником начальника ГУДМС України в Закарпатській області Бердар О.М. в м. Ужгороді винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПН МЗК №030807 якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП, у сфері порушення вимог міграційного законодавства з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень, а саме за порушення вимог п.п.2 п. 2 постанови КМУ № 150 від 15.02.2012 року.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ст. 288 КУпАП, перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд , здійснивши перевірку рішення субєкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна(умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (стаття 23 КпАП).

В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення та Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Так, статтею 203 ч.1 КУпАП (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачена адміністративна відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, у вигляді штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Юридичний склад адміністративного правопорушення - це передбачений нормами права комплекс ознак (елементів), за наявності яких певне протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративний проступок.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Згідно п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

В силу п. 18 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні є посвідка на тимчасове проживання.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Пунктом 16 статті 4 вказаного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на тери торії України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановле ний законодавством чи міжнародним договором України.

При цьому ч.3 ст.9 даного Закону визначає, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

У положеннях статті 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Тож наявність прав іноземців та осіб без громадянства прямо пов`язана із законністю їх перебування на території України, в разі порушення певних встановлених державою умов їх перебування останні несуть відповідальність, встановлену законом.

Згідно з пп.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою КМУ від 15 лютого 2012 року № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Відповідно до п. 8 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України заяви про продовження строку перебування на території України (далі - заяви) подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС.

Обчислення строку тимчасового перебування іноземців в Україні, врегульовано Порядком обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затверджений наказом МВС України від 20.07.2015 року №884.

Зокрема п.4 Порядку під час перебування на території України обчислення дозволеного іноземцю строку перебування здійснюють посадові особи ДМС шляхом відрахування 180 днів назад від дня контролю (дня, на який необхідно визначити законність перебування іноземця на території України). Іноземець не порушив зазначений строк, якщо в межах цього 180-денного періоду він перебував на території України не більше 90 днів.

У разі виявлення перевищення іноземцем дозволеного йому строку перебування на території України посадова особа ДМС діє відповідно до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої наказом МВС від 28 серпня 2013 року № 825, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1654/24186.

Головною підставою для продовження строку перебування іноземців на території України є законність перебування на її території, а умовою для реалізації цієї адміністративної послуги є письмові звернення встановленого зразка іноземця та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України, відповідно до п. 2 ст. 17 Закону та документи, які зазначені в п. 9 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ПР МЗК 030807 від 13.10.2017 р. ОСОБА_1 , яка є громадянкою Вірменії, перебувала на території України в Закарпатській області з порушенням терміну перебування, а саме перебувала з перевищенням більше 90 днів на протязі 180 днів

Доказів на підтвердження доводів позивача про те, що позивач не покинула межі території України у зв`язку з розглядом справ в судах різних інстанцій, а також наявності тяжкої хвороби та тривалого лікування, позивач суду не надала та представник позивача в суді не довів.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 мала тимчасову реєстрацію ( чергове продовження терміну перебування в Україні) до 28.10.2011 року, і дані обставини встановлені судовим рішенням , постановою Львівського апеляційного Адміністративного суду від 24.06.2015 року.

Як свідчать матеріали справи, позивач перебуває на території України з 28.10.2011 року, з порушенням правил перебування іноземців в Україні, тобто знаходиться без документів на право проживання в Україні і вказані обставини не спростовані позивачем та його представником.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що представник позивача не заперечив в судовому засіданні ту обставину, що позивач проживала в Україні без реєстрації.

Отже, позивачем не надано доказів правомірного перебування/ проживання іноземця на території України. Не надано документів на право перебування в Україні.

Статтею 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що про вчинен-ня адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до положень п. п. 1, 2, 3 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20.08.2014 року, Державна міграційна службаУкраїни (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, акта-ми Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основними завданнями ДМС є: 1) реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; 2) внесення на розгляд Міністравнутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009р. №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», під грубим порушенням законодавства слід розуміти, зокрема, грубе порушення Правил в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 1995 року N 1074 (далі Правила), а саме: проживання без документів на право проживання в Україні або проживання за недійсними документами, недотримання встановленого порядку реєстрації або пересування і вибору місця проживання, працевлаштування, ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування, а також за недотримання правил транзитного проїздучерез територію України. Нормами законодавства про статус іноземця та особи без громадянства встанов-лено, що на території України можуть проживати або тимчасово перебувати іноземці та особи без громадянства відповідно до їх правового статусу, який підтверджується відповідними документами.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

За таких обставин, з огляду на встановленні в судовому засіданні обставини та визначенні відповідно до них правовідносини, зважаючи на наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, визначення у постанові ПР МЗК 030807 від 13.10.2017 штрафу у найнижчому розмірі, що передбачений санкцією вказаної статті, що діяла на день його вчинення, суд вважає, що постанова винесена заступника начальника ГУДМС України в Закарпатській області Бердар О.М. в м. Ужгороді, якою позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.203 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн., є правомірною, і належних доказів неправомірності такої постанови позивачем суду надано не було, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Керуючись ст. ст.2,5, 77, 90,243-246, 250, 286, 295 КАС України, суд,

ухвалив:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 поданий в особі уповноваженого представника Кучеренко В.О. до Головного Управління Державної міграційної служби в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення вимог міграційного законодавства серії ПН МЗК №030807 від 13 жовтня 2017 року відмовити.

Відповідно ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені п. 3 ст. 288 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасники справи:

Позивач : ОСОБА_1 ( місце проживання АДРЕСА_1 )

Відповідач: Головне Управління Державної міграційної служби в Закарпатській області - ( місце знаходження м. Ужгород, вул. Грибоєдова, 12-а, 88017).

Дата складання тексту судового рішення 27.09.2019 року

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца