Справа № 160/10982/19
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він разом з дружиною ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є інвалідом з дитинства (безстроково). З 19.03.2019 року (після досягнення ним 55 річного віку) почав отримувати дострокову пенсію як батько дитини інваліда. При цьому, з 01.12.2018 року дружина позивача почала отримувати пенсію за своєю інвалідністю. Наприкінці травня 2019 року позивач отримав лист ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про те, що з 01.06.2019 року йому припинено виплату пенсії за віком, у зв`язку з втратою права на дострокову пенсію за віком, оскільки його дружині призначена пенсія по інвалідності. 09 липня 2019 року позивач звернувся до Петриківського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області, але отримав відповідь, що не має права на дострокову пенсію за віком у 55 років, як батька дитини інваліда, оскільки його дружина отримує пенсію по своїй інвалідності. Позивач вважає, що сама обставина того, що його дружина отримує пенсію за своєю інвалідністю (не як мати дитини інваліда) - не може бути причиною для обмеження його права на дострокову пенсію як батька дитини інваліда, за вибором матері. Зауважив, що його дружина ОСОБА_2 не використала свого права на пенсію як матір дитини інваліда, а отримує пенсію за своєю інвалідністю та делегувала своє дострокове право на пенсію через інвалідність дитини йому. Посилається на то, що він та його дружина використали абсолютно різні види пенсії - вона як інвалід, а він як батько дитини інваліда з дитинства, що ні в якому разі не є взаємовиключним фактором. При цьому, Закон України №1058-ІV не містить випадків, які припиняють право на дострокову пенсію. Крім того, позивач почав отримувати дострокову пенсію з 19.03.2019 року, а його дружина з 01.12.2018 року вже отримувала інший вид пенсії, що свідчить про обізнаність відповідача про вищезазначені факти на момент призначення пенсії позивачу та не перешкоджало УПФУ при призначенні пенсії. За наведених обставин позивач вважає, що відповідач не довів правомірність свого рішення про припинення виплати раніше призначеної дострокової пенсії та продовжує свідомо і незаконно порушувати його пенсійні права.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
22.11.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не визнає адміністративний позов та просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що ОСОБА_2 , з 23.01.1988 року по 28.07.2004 року була дружиною позивача. Як мати дитини інваліда ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та інвалід 1 групи загального захворювання вона має право на пенсію по інвалідності та пенсію за віком, як мати дитини інваліда, яка виховала її до шестирічного віку. З 29.08.2017 року їй призначена пенсія по інвалідності як інваліду 1 групи. В будь-який час, відповідно до ст.45 Закону та п. 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 ОСОБА_5 має право перейти на інший вид пенсії, більш вигідніший для неї, на який вона має право. Тобто, своє право на призначення пенсії вона вже використала. В будь-який час, за її бажанням, вона може перейти на інший вид пенсії, а саме дострокову пенсію за віком, як мати дитини інваліда, що виховала її до шестирічного віку. Крім того, згідно паспортних даних позивача, з 28.07.2004 року його шлюб з ОСОБА_2 припинено.
02.12.2019 року на електронну пошту суду та 09.12.2019 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з доводами відповідача та просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування відповіді на відзив зазначив, що 14 років в період з 23.01.1988 року по 28.07.2004 року він із ОСОБА_2 перебував у шлюбі, від якого 28.12.1988 року у них народилась донька ОСОБА_6 , яка є інвалідом 1-ї групи з дитинства. Доньку вони із дружиною виховували вдвох. Відповідно до діючого законодавства, за умови відмови дружини від пенсії як мати дитини інваліда, що виховала її до шестирічного віку, та передачі такого права батькові дитини, право на вихід на пенсію раніше має право батько, тобто у розглядуваному випадку позивач. Пенсійний фонд, не беручи до уваги наявність письмової відмови ОСОБА_2 від пенсії, як матері дитини інваліда та передачі цього права позивачу, незаконно позбавляє його права на дострокову пенсію. При цьому, аргументацію відповідача позивач вважає безглуздою, жодними нормативно-правовими актами не підкріпленою, незаконною та такою, що грубо порушує принцип справедливості Закону та його прав.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 23.01.1988 року по 28.07.2004 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , в якому 28.12.1988 року у них народилась донька ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідністю з дитинства (безстроково), що підтверджується: копіями паспортів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 ; свідоцтвом про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 ; свідоцтвом про шлюб ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 , довідкою МСЕК серії МСЕ-ДНА01 НОМЕР_4 445899 від 17.02.2015 року; протоколом призначення пенсії ОСОБА_3 ; довідками з місця проживання Курилівської селищної ради № 786 від 15.08.2018 року і №1334 від 02.10.2019 року.
З матеріалів справи вбачається, що з серпня 2017 року дружина позивача - ОСОБА_2 почала отримувати пенсію по інвалідності (1 група, підгрупа Б, загальне захворювання), що підтверджується пенсійним посвідченням ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 від 19.09.2017 року (термін дії до 31.08.2018 року); протоколом призначення пенсії ОСОБА_2 , довідкою МСЕК Серії 12ААА №636922 від 08.08.2017 року.
Згідно індивідуальних відомостей ПФУ про застраховану особу ОСОБА_2 , у зв`язку з уточненням даних в ЕПС, 01.12.2018 року було здійснено перерахунок її пенсії, вона продовжила отримувати пенсію по інвалідності (1 група, підгрупа Б, загальне захворювання).
З 19.03.2019 року (після досягнення 55 річного віку) ОСОБА_1 почав отримувати дострокову пенсію, як батько дитини інваліда, що підтверджується: пенсійним посвідченням ОСОБА_1 серії НОМЕР_6 від 09.04.2019 року; протоколом призначення пенсії ОСОБА_1 ; заявою ОСОБА_2 про передачу ОСОБА_1 права на пенсію від 19.03.2019 року та індивідуальними відомостями ПФУ про застраховану особу ОСОБА_1
Листом від 21.05.2019 року № 76/03-28/24 позивача було повідомлено про те, що з 01.06.2019 року йому припинено виплату пенсії за віком, відповідно статті 115 п.1 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», оскільки його дружині призначена пенсія по інвалідності, тому право на призначення пенсії відповідно до вищезазначеної статті використано.
09 липня 2019 року позивач надав до Петриківського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області звернення з питання припинення виплати пенсії батькові дитини інваліда з дитинства.
Листом від 26.07.2019 року № 5129/С-09 позивачу було повідомлено, що мати дитини інваліда - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 використала право на призначення пенсії, з 08.08.2017 року їй призначена пенсія по інвалідності 1 групи, тому відповідно до абзацу 2 пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач не маєте права на призначення дострокової пенсії за віком.
Вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком з 01.06.2019 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що кожен громадянин України має право на соціальний захист, що, крім іншого, включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон України №1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно з ч.1 ст.9 Закон України №1058 Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
2) пенсія по інвалідності;
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 115 Закону України №1058право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.
За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років.
З вищенаведеної норми вбачається, що матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років, мають право на призначення дострокової пенсії за віком. При цьому, за вибором матері якщо виховання дитини з інвалідністю здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років.
З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що дружина позивача - ОСОБА_2 не використала свого права на дострокову пенсію за віком, як матір дитини з інвалідністю, а отримує пенсію по інвалідності та делегувала своє дострокове право на пенсію за віком батьку дитини з інвалідністю, що підтверджується заявою ОСОБА_2 про передачу ОСОБА_1 свого права на дострокову пенсію від 19.03.2019 року.
При цьому, позивачу та його дружині були призначені абсолютно різні види пенсії вона, як особа з інвалідністю 1 групи, отримує пенсію по інвалідності, а він, як батько дитини з інвалідністю - дострокову пенсію за віком, що ні в якому разі не є взаємовиключним фактором.
Окрім того, позивач почав отримувати дострокову пенсію за віком з 19.03.2019 року, а його дружина ще з серпня 2017 року отримувала пенсію по інвалідності, яку і продовжує отримувати.
Отже, при призначенні позивачу дострокової пенсії, як батькові дитини з інвалідністю за вибором матері, дружина позивача отримувала інший вид пенсії, про що було відомо відповідачу, проте ці обставини не стали підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії 19.03.2019 року, однак відповідач вважає, що ці обставини є підставою для припинення виплати позивачу пенсії з 01.06.2019 року.
Відповідачем зазначено, що ОСОБА_2 з 29.08.2017 року є пенсіонером по інвалідності та має право перейти на інший вид пенсії - як мати дитини інваліда, яка виховала її до шестирічного віку.
Суд наголошує на тому, що в період з 23.01.1988 року по 28.07.2004 року ОСОБА_1 і з ОСОБА_2 перебували у шлюбі, від якого 28.12.1988 року у них народилась донька ОСОБА_6 , яка є дитиною з інвалідністю 1-ї групи з дитинства. Доньку позивач із дружиною виховували вдвох, доказів протилежного до суду не надано.
Відповідно до норм діючого законодавства, за умови відмови матері дитини з інвалідністю від дострокової пенсії за віком та передачі такого права батькові дитини з інвалідністю, право на вихід на пенсію має батько.
Проте, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не беручи до уваги наявність письмової заяви ОСОБА_2 про передачу ОСОБА_1 права на дострокову пенсію за віком, тобто ігноруючи вибір матері, який передбачено нормами чинного законодавства, позбавляє позивача права на дострокову пенсію.
Суд вважає, що факт розірвання шлюбу між позивачем та ОСОБА_2 у 28.07.2004 року, не може свідчить про позбавлення його права на дострокову пенсію, оскільки доньку позивач із дружиною виховували вдвох, до досягнення шести років дитини (як це передбачено законодавством) приймали рівну участь у вихованні доньки, у офіційному шлюбі перебували до досягнення донькою 15 років.
Окрім того, чинним законодавством не передбачено такої підстави для припинення виплати дострокової пенсії за віком або для відмови у її призначенні, як встановлення факту розірвання шлюбу між батьками дитини з інвалідністю.
Відповідно до частини першої та другої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року. "Булвес"АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі "Колишній король Греції та іншіпротиГреції"). Крім того. ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ від 2 листопада 2004 року в справі "Трегубенко проти України").
Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.
Належних та законодавчо обґрунтованих підстав відмови у виплаті ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком, як батьку дитини з інвалідністю з 01.06.2019 року, відповідач не навів, тому суд, з урахуванням практики ЄСПЛ, прийшов до висновку, що дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком з 01.06.2019 року є протиправними.
З метою поновлення порушених протиправними діями відповідача прав позивача виникає необхідність зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дострокову пенсію за віком, як батькові, що здійснював виховання особи з інвалідністю з дитинства до шестирічного віку, відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01 червня 2019 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч. 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень дії якого оскаржуються, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності своїх дій щодо відмови у призначенні та виплаті позивачу дострокової пенсії з 01.06.2019 року.
За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком з 01.06.2019 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дострокову пенсію за віком, як батькові, що здійснював виховання особи з інвалідністю з дитинства, відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01 червня 2019 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 21 грудня 2019 р.

Суддя О.М. Неклеса