Справа № 335/1442/19
Суддя: Рибалко Н. І.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/1442/19 2-а/335/65/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., за участі секретаря судового засідання Косатої М.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Беклеміщева С.О., представника відповідача Малій О.М., розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції України в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_2, Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної Казначейської служби України про визнання протиправними дій і бездіяльності, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати протиправними дії інспектора 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції України лейтенанта поліції ОСОБА_2, які мали місце 29.08.2018 року, щодо застосування до Позивача фізичної сили; визнати протиправними дії інспектора 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції України лейтенанта поліції ОСОБА_2, які мали місце 29.08.2018 року, щодо застосування до Позивача кайданок; визнати протиправними дії інспектора 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції України лейтенанта поліції ОСОБА_2, які мали місце 29.08.2018 року, щодо затримання Позивача; визнати протиправною бездіяльність інспектора 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції України лейтенанта поліції ОСОБА_2, яка мала місце 29.08.2018 року і полягала у ненаданні Позивачу медичної допомоги; визнати протиправною бездіяльність інспектора 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції України лейтенанта поліції ОСОБА_2, яка мала місце 29.08.2018 року і полягала у не роз`ясненні Позивачу права на отримання безоплатної вторинної правової допомоги; стягнути на користь Позивача з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн., а також судові витрати. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. 29.08.2018 року Позивач прибув до будинку по АДРЕСА_1 та став спілкуватися із представниками виконавчого комітету та працівниками будівельної компанії з приводу неможливості знесення літньої бесідки, яка розташована поруч з вказаною адресою, намагаючись переконати останніх у тому, що їх дії є незаконними, так як станом на той момент рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради про знесення вказаної бесідки оскаржується в судовому порядку. Позивач зазначає, що ним здійснювалися абсолютно законні дії, спрямовані на недопущення безпідставного та необґрунтованого порушення законних прав та інтересів громадян. Однак, раптово до нього підійшли працівники поліції, і нічого не пояснюючи, лейтенант поліції - ОСОБА_2 (Відповідач 1) безпідставно застосував до Позивача заходи фізичної сили, внаслідок чого Позивач впав обличчям на землю та розбив голову, зазнав тілесних ушкоджень. Незважаючи на прохання Позивача працівниками поліції йому не було надано першої медичної чи домедичної допомоги, навпаки, його було примусово поміщено до транспортного засобу патрульної поліції, що внаслідок отриманих ним травм призвело до ще більшого погіршення його стану здоров`я та самопочуття. Позивач також посилається на безпідставне та незаконне застосування до нього кайданок, затримання, а також вважає бездіяльність Відповідача 1 яка виявилася у нероз`ясненні йому права на отримання безоплатної вторинної допомоги протиправною. Внаслідок таких неправомірних дій Позивач знаходився на стаціонарному лікуванні з 29.08.18 року по 03.09.2018 року з діагнозом забій м`яких тканин голови, струс головного мозку, забій м`яких тканин в зоні правого плечового суглобу, йому рекомендована подальша реабілітація. Вважаючи дії Відповідача 1 незаконними та протиправними, та такими, що спричинили Позивачу моральну шкоду, просить суд стягнути на його користь 50000,00 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора 2 роти 3батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2.Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про визнання дій і бездіяльності протиправними,стягнення моральної шкоди та відкрито провадження у справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Від Відповідача 2 - Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Від Відповідача 3 - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшла заява від 29.05.2019 року про залишення позову без розгляду.

Ухвалою суду від 18.09.2019 року клопотання представника відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про залишення позову без розгляду залишено без задоволення.

Від Відповідача 3 - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшло заперечення проти позову, з посиланням на те, що позивачем не підтверджено отримання ним моральної шкоди, не підтверджена наявність причинно-наслідкового зв`язку між можливим настанням шкоди та діями відповідачів.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України проти задоволення позову заперечував, з посиланням на недоведеність та необґрунтованість позовних вимог.

Відповідач - інспектор 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції України в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_2, у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений у встановленому КАС України порядку.

Представник відповідач- - Державної Казначейської служби України у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений у встановленому КАС України порядку.

Судом встановлено, що 29.08.2018 року ОСОБА_1 перебуваючи біля будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , здійснював спілкування з представниками виконавчого комітету Запорізької міської ради та представниками будівельної компанії з приводу неможливості знесення літньої бесідки, розташованої поруч зі вказаною адресою.

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_1 29.08.2018 року було складено 2 протоколи про адміністративне правопорушення про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, якою передбачено адміністративну відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян та за ст. 185 КУпАП, якою передбачена відповідальність за вчинення злісної непокори законній вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, 29.08.2018 року приблизно о 10.15 по вул. Козача біля будинку № 7 ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, заважав законним діям працівників будівельної кампанії під керівництвом виконавчого комітету Запорізької міської ради з метою виконання п. 18 рішення виконкому від 25.06.2018 року № 320, внаслідок чого порушував громадський порядок і спокій громадян.

Також згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, 29.08.2018 року о 10.17 годин ОСОБА_1 , знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_1, не виконав неодноразове законне розпорядження про припинення правопорушення, хапав працівників поліції, поводив себе зухвало та нахабно.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2018 року ( провадження 3/331/1034/2018 ЄУН 331/5130/18), яка була ухвалена за результатами розгляду вищезазначених матеріалів про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.ст. 173, 185 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.ст. 173, 185 КУпАП закрито, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, на підставі п. 1ч.1 ст. 247 КУпАП.

Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2018 року встановлено, що факт висловлювань ОСОБА_1 нецензурною лайкою не знайшов свого підтвердження, спілкування ОСОБА_1 із працівниками будівельної компанії відбувалось у рамках звичайних норм поведінки та не супроводжувалось проявом неповаги до суспільства. Лише після фізичного контакту поліцейських - виштовхування за межі газону, ОСОБА_1 заперечував проти застосування до нього сили поліцейськими, що потягло за собою активізацію дій останніх та застосування до нього фізичної сили та спеціальних засобів у вигляді кайданок. Однак, поведінка правопорушника, на думку суду, не вимагала такої реакції з боку правоохоронців, основною задачею яких є забезпечення дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. При цьому, обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування.

Дані обставини підтверджуються відтвореним у судовому засіданні відеозаписом події 29.08.2018 року.

Згідно з витягом з історії хвороби №13005, Позивач перебував на стаціонарному лікуванні у міській клінічній лікарні екстренної та швидкої допомоги м. Запоріжжя у період з 29.08.18 року по 03.09.2018 року з діагнозом: забій м`яких тканин голови, струс головного мозку, забій м`яких тканин в зоні правого плечового суглобу, рекомендована подальша реабілітація.

Відповідно висновку спеціаліста-психолога від 06.10.2018 року, грошовий еквівалент моральних страждань (моральної шкоди), заподіяних гр. ОСОБА_1 , можливо визначити у розмірі не менше 500 000,00 грн.

Ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію», завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування (стаття 7 цього ж Закону).

Відповідно до ч.1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати.

Так, ст. 29 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень. Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним. Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України. Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам.

Застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди.

Статтею 42 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: фізичний вплив (сила); застосування спеціальних засобів; застосування вогнепальної зброї.

Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Спеціальні засоби як поліцейські заходи примусу - це сукупність пристроїв, приладів і предметів, спеціально виготовлених, конструктивно призначених і технічно придатних для захисту людей від ураження різними предметами (у тому числі від зброї), тимчасового (відворотного) ураження людини (правопорушника, супротивника), пригнічення чи обмеження волі людини (психологічної чи фізичної) шляхом здійснення впливу на неї чи предмети, що її оточують, з чітким регулюванням підстав і правил застосування таких засобів та службових тварин.

Для виконання своїх повноважень поліцейські можуть, серед іншого, використовувати такі спеціальні засоби: засоби обмеження рухомості (кайданки, сітки для зв`язування тощо).

Поліцейський зобов`язаний негайно зупинити застосування певного виду заходу примусу в момент досягнення очікуваного результату.

У відповідності до вимог ст. 43 Закону України «Про національну поліцію» вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення.

У ст. 44 Закону України «Про Національну поліцію» вказано, що поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом. Поліцейський зобов`язаний письмово повідомити свого керівника, а той зобов`язаний повідомити прокурора про завдання особі тілесних ушкоджень унаслідок застосування фізичної сили.

Згідно ст. 45 Закону України «Про національну поліцію» кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються: до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чинить опір поліцейському або намагається втекти; під час затримання особи; під час конвоювання (доставляння) затриманого або заарештованого; якщо особа своїми небезпечними діями може завдати шкоду собі і оточуючим; проведення процесуальних дій з особами у випадках, коли вони можуть створити реальну небезпеку оточуючим або собі.

Таким чином, на підставі аналізу вказаних правових норм, Суд приходить до висновку, що поліцейський застосовує спеціальні заходи примусу, зокрема кайданки, не виключно на підставі наявних у нього повноважень, а задля досягнення мети, за якої такі повноваження йому були надані. Саме з таких принципових підходів застосування засобів обмеження рухомості виходить законодавець, зазначаючи про загальні правила їх застосування у п. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію».

В даному випадку, Позивач не чинив опору працівникам поліції та дрібного хуліганства, не намагався втекти, не застосовував будь-якої фізичної сили та не вживав нецензурної лексики. Своєю поведінкою на місці події позивач не створив ситуацію, яка виправдовувала би застосування обраних спеціальних засобів та заходів примусу. Висловлювання особою своєї незгоди з діями поліцейських, невизнання обставини скоєння адміністративного правопорушення не віднесено Законом України «Про Національну поліцію» та Кодексом України про адміністративні правопорушення до підстав для застосування спеціальних засобів, заходів примусу.

За таких обставин застосування засобів обмеження рухомості до позивача було надмірним, оскільки не переслідувало законну мету, що зумовлює визнання таких дій протиправними. Суд приходить до висновку, що в даному випадку не було підстав застосовувати відносно Позивача кайданки та фізичну силу, так як вказані заходи не були необхідними, ефективними та пропорційними.

У зв`язку із вищенаведеним Суд вважає позовні вимоги про визнання протиправними дій інспектора 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції України лейтенанта поліції ОСОБА_2, які мали місце 29.08.2018 року, щодо застосування до Позивача фізичної сили та щодо застосування до Позивача кайданок законними та обґрунтованими.

При вирішенні питання про визнання протиправними дій інспектора 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції України лейтенанта поліції ОСОБА_2, які мали місце 29.08.2018 року щодо затримання Позивача суд виходить із наступного.

Застосування адміністративного затримання визначено в Кодексі України про адміністративні правопорушення, Законі України «Про національну поліцію» та інших нормативних актах. Основним актом, в якому встановлено підстави та порядок застосування адміністративного затримання, є Кодекс України про адміністративні правопорушення. У ньому встановлено підстави, порядок, мета, строки адміністративного затримання та перелік посадових осіб, які уповноважені здійснювати затримання.

Ст. 260 КУпАП визначено, що у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконним застосуванням заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, проводиться в порядку, встановленому законом.

Підставою для адміністративного затримання особи є вчинення нею не будь-якого адміністративного правопорушення, а лише того, яке визначене в ст. 262 Кодексі про адміністративні правопорушення та п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію». Адміністративне затримання може застосовуватися за дрібне хуліганство, вчиненні насильства в сім`ї, порушення порядку організації і проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, при поширюванні неправдивих чуток, вчиненні злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі працівника поліції тощо і лише зазначеними в ст. 262 Кодексу про адміністративні правопорушення органами.

Як самостійний захід адміністративного припинення адміністративне затримання припиняє протиправну поведінку, а також використовується для отримання інформації про особу правопорушника. Метою застосування даного заходу є припинення правопорушень та забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, а підставою - адміністративне правопорушення.

Зважаючи на те, що Позивачем не було здійснено жодного адміністративного правопорушення, а також були відсутні інші підстави для застосування адміністративного затримання, суд вважає, що в даному випадку були відсутні законні підстави для здійснення адміністративного затримання, відповідно, позовні вимоги про визнання протиправними дій інспектора 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції України лейтенанта поліції ОСОБА_2, які мали місце 29.08.2018 року, щодо затримання Позивача підлягають задоволенню.

Згідно з п.п. 4,5,7 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376, адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративні правопорушення, визначені пунктом 1 частини другої статті 262 КУпАП, проводиться уповноваженими посадовими особами органів поліції. Протокол про адміністративне затримання (додаток 5) особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, складається згідно зі статтею 261 КУпАП на спеціальному бланку, виготовленому друкарським способом згідно з технічним описом бланка протоколу про адміністративне затримання (додаток 6). Під час складання протоколу про адміністративне затримання посадова особа, що його здійснює, роз`яснює особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, її права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП.

Відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу» та пунктів 2, 10 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1363, під час складання протоколу про адміністративне затримання особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, роз`яснюється її право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги.

Судом при дослідженні доказів встановлено, що під час затримання Позивача не було складено протокол про затримання, також суду не надано доказів попередження Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, доказів роз`яснення Позивачу права на отримання такої правової допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 43 ЗУ «Про Національну Поліцію» поліцейські зобов`язані надавати невідкладну медичну допомогу особам, які постраждали в результаті застосування заходів примусу.

Наявними в матеріалах справи доказами не підтверджено факту надання поліцейськими невідкладної медичної допомоги, у зв`язку із чим позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Відповідача 1 щодо не роз`яснення Позивачу права на отримання безоплатної вторинної правової допомоги та ненадання медичної допомоги підлягають задоволенню.

При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно частини 3 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

За змістом статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно статті 9 Конституції України та статті 10 ЦПК України є частиною національного законодавства та джерелом права, право на свободу та особисту недоторканність має найважливіше значення в «демократичному суспільстві». Кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України.

Згідно ч. 2 статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, зазначений перелік не є вичерпним.

Згідно ч.1 ст. 1172 ЦК юридична, або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Зазначені норми кодексу є спеціальними, оскільки передбачають певні особливості, відмінні від загальних правил деліктної відповідальності (стаття 1166 ЦК України), а саме наявність владно-адміністративного, тобто обов`язкового одностороннього характеру дій органів державної влади, місцевого самоврядування; завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність зазначених суб`єктів; настання відповідальності незалежно від вини цих органів.

У правовому висновку Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17 вказано, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п. 9 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом..

Порядок виконання рішень судів на інших органів (посадових осіб) про стягнення коштів з держаних органів, державних підприємств, установ та організацій регулюється Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», відповідно до ст. 3 якого, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Враховуючи, що судом було встановлено протиправність дій та бездіяльності інспектора 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції України лейтенанта поліції ОСОБА_2, в результаті чого Позивачу було завдано моральної шкоди, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань Позивача, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування Позивачу за рахунок коштів Державного бюджету України моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн.

При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката суд виходить із наступного.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

В силу приписів ст.134 КАС України склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про падання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат с підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний правовий висновок щодо витрат, пов`язаних в правничою допомогою адвоката міститься у постановах Верховною Суду від 01.10.2018 у справі №569/17904/17 та від 16.09.2019 у справі №755/6702/16-а.Крім цього, згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 02.10.2019 у справі №807/736/18.

Суд, дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, а саме: угоду про надання правової допомоги від 29.08.2018 р., акт приймання-передачі від 24.05.2019 р., дійшов висновку, що надані докази не є документом, що підтверджує оплату гонорару у розмірі 10 000 грн., тому не підлягають стягненню.

На підставі ст.ст.132, 139 КАС України стягненню з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір у розмірі 1536 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 2,5,9,72-79,90,205,229,242-246,262,286 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії та бездіяльність інспектора 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_2, які мали місце 29.08.2018 року.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду, відповідно до ст. 286 КАС України, може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя.

Суддя Рибалко Н.І.