Справа № 1.380.2019.006082
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.006082
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної Казначейської служби України про визнання протиправними дій, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Національної поліції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної Казначейської служби України, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача Національної поліції України щодо направлення скарги від 13.09.2019 року для розгляду до Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області та до Головного управління Національної поліції України у Львівській області з порушенням заборони, встановленої частиною четвертою статті 7 Закону України «Про звернення громадян», тому що такі протиправні дії призвели до порушення відповідачем прав позивача, встановлених ст. 40 Конституції України та ч. 1 ст. 1, п. 6 ч. 1 ст. 18, п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» на своєчасне отримання обґрунтованої, об`єктивної та всебічної відповіді від Національної поліції України за результатами розгляду і вирішення скарги від 13 вересня 2019 року;

- стягнути з казначейського рахунку Національної поліції України 1500 гривень моральної шкоди з підстав, зазначених у позовній заяві.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13 вересня 2019 року звернувся до міського голови міста Червонограда із заявою, у якій на підставі статті 18 Закону України «Про звернення громадян» просив додатково за правилами речення першого частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» скерувати скаргу, у якій висловив своє невдоволення бездіяльністю окремих працівників поліції під час розгляду його попередніх звернень, на розгляд і вирішення до Голови Національної поліції України. Вказує, що на свою скаргу від 13.09.2019 року отримав відповідь № О-16/05/15-19 від 29.10.2019 року за підписом заступника начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Володимира Ільчишина. На думку позивача, з абзацу першого даної відповіді вбачається, що її надано заступником начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Володимирм Ільчишином на його звернення, яке надійшло до Головного управління Національної поліції у Львівській області з Національної поліції України. Стверджує також про те, що з абзацу другого вказаної відповіді слідує, що його скарга від 13.09.2019 року, адресована до Голови Національної поліції України, зареєстрована в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області за №8736 від 15.10.2019 року.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач протиправно, з порушенням заборони, встановленої частиною четвертою статті 7 Закону України «Про звернення громадян», направив його скаргу для розгляду до Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області та до Головного управління Національної поліції України у Львівській області, що призвело до порушення його прав, встановлених ст. 40 Конституції України та ч. 1 ст. 1, п. 6 ч. 1 ст. 18, п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» на своєчасне отримання обґрунтованої, об`єктивної та всебічної відповіді від Національної поліції України за результатами розгляду і вирішення скарги від 13 вересня 2019 року.

Також позивач вважає, що вищезазначеними протиправними діями відповідач спричинив йому моральну шкоду у вигляді душевних страждань, оскільки подавши скаргу від 13 вересня 2019 року він сподівався на об`єктивний, всебічний розгляд цієї скарги в термін встановлений Законом, але замість сподівань отримав зневіру і розчарування в порядності та законослухняності відповідача, душевну образу у вигляді приниження честі і гідності його, як громадянина України. На підставі вищевказаного зневажливого ставлення відповідача, завдану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 1500 грн., яку просить стягнути з казначейського рахунку Національної поліції України.

У зв`язку з вищенаведеним, адміністративний позов просить задоволити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що згідно з інформацією Департаменту документального забезпечення Національної поліції України відповідно до даних автоматизованої ІПС, за допомогою якої здійснюється облік та реєстрація вхідної кореспонденції та звернень громадян Національної поліції України, 02.10.2019 року до центрального органу управління поліції надійшло звернення ОСОБА_1 (вх. ДДЗ від 02.10.2019 року №Щ-21383). У вказаному зверненні позивачем зазначено про незаконну торгівлю іноземною валютою в залі Червоноградської автобусної станції та про те, що місцева поліція прикриває незаконну діяльність, а також вказано, що його не влаштовує відповідь заступника начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Андрія Тарана від 30.08.2019 року №0-11/04/15-19, зважаючи на програні судові справи та невиконання судових рішень.

Зазначає, що розгляд вказаного звернення керівництвом Національної поліції України доручено Головному управлінню Національної поліції у Львівській області. 29.10.2019 року Головне управління Національної поліції у Львівській області надало відповідь позивачу, з урахуванням положень Закону України «Про звернення громадян», положень Кримінального процесуального кодексу України та з урахуванням відповідей на попередні звернення позивача. На думку відповідача, звернення позивача розглянуто, а йому надано повну, всебічну та своєчасну відповідь. Також повідомлено про те, що відомості, які зазначені ним у зверненні від 13.09.2019 року та у попередніх зверненнях були неодноразово перевірені, складено протоколи про адміністративні правопорушення.

Щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1500 грн. відповідач зазначає, що позивачем не доведено, що дії відповідача призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також вказує, що позивач не пояснив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди та якими доказами це підтверджується.

Таким чином, враховуючи наведене, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку з вищевказаним, у задоволенні адміністративного позову просить відмовити у повному обсязі.

Від третьої особи пояснень щодо позову або відзиву до суду не надходило.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 22 листопада 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання даної позовної заяви на підставі пункту першого частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року в задоволенні клопотання позивача про залучення другого відповідача Державної Казначейської служби України відмовлено. Залучено Державну Казначейську службу України до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

13 вересня 2019 року позивач звернувся до міського голови м. Червонограда із заявою, у якій на підставі статті 18 Закону України «Про звернення громадян» просив додатково за правилами речення першого частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» скерувати скаргу, яка подається нижче на розгляд і вирішення до Голови Національної поліції України.

У вказаній скарзі, адресованій голові Національної поліції України позивач зазначив, зокрема, що його «не влаштовує чергова відписка №О-11/04/15-19 від 30.08.2019 року заступника начальника Головного управління Національної поліції України у Львівській області Андрія Тарана, тому що саме цей ОСОБА_2 , який програв від мене у Львівському окружному адміністративному суді всі чотири справи, копії судових рішень по яких я долучаю до даної скарги, зобов`язаний був допитати власника Червоноградської автобусної станції, директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Червоноградське АТП-№14628», а не писати мені (цитую): «В ході перевірки підтвердити факти, наведені у Вашому зверненні не представлялось можливим, так як свідків чи очевидців не встановлено». Крім цього, відповідь мені повинен був надати начальник Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, яким ОСОБА_2 не є!».

Враховуючи вищенаведене, позивач вимагав відреагувати відповідно до чинного законодавства про поліцію.

Листом Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 29.10.2019 року №3/24-8787 позивача повідомлено, що за його зверненням №О-639 від 13.09.2019 року був надісланий лист №3/24-6544/6-3 від 17.09.2019 року, адресований Голові Національної поліції України Князеву С.М., рекомендованим листом Укрпошти.

Як слідує зі змісту відповіді Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.10.2019 року №О-16/05/15-19 скаргу позивача від 13 вересня 2019 року щодо бездіяльності окремих працівників поліції розглянуто Головним управлінням Національної поліції у Львівській області та така надійшла з Національної поліції України.

У абзаці другому вищенаведеної відповіді також зазначено, що звернення позивача зареєстроване в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Червонградського ВП ГУНП у Львівській області за №8736 від 15.10.2019 року.

Вважаючи дії відповідача Національної поліції України щодо направлення скарги від 13.09.2019 року для розгляду до Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області та до Головного управління Національної поліції України у Львівській області з порушенням заборони, встановленої частиною четвертою статті 7 Закону України «Про звернення громадян» протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Предметом спору у даній справі є оцінка правомірності дій відповідача щодо направлення скарги позивача від 13 вересня 2019 року для розгляду до Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області та до Головного управління Національної поліції України у Львівській області в контексті приписів норми частини четвертої статті 7 Закону України «Про звернення громадян», а також наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача завданої моральної шкоди.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР (далі Закон №393/96-ВР).

Відповідно до статті 1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Разом з тим частиною четвертою статті 3 Закону №393/96-ВР передбачено, що скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Як слідує з матеріалів справи, 13 вересня 2019 року позивач звернувся до міського голови м. Червонограда із заявою, у якій на підставі статті 18 Закону України «Про звернення громадян» просив додатково за правилами речення першого частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» скерувати скаргу на розгляд і вирішення до Голови Національної поліції України. У вказаній скарзі позивач висловив своє незадоволення з приводу бездіяльності окремих працівників поліції про розгляді його попередніх звернень, зокрема заступника начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Андрія Тарана. (а.с.10).

Відповідно до статті 7 Закону №393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Аналіз частини четвертої статті 7 Закону №393/96-ВР вказує, що такою нормою імперативно встановлено заборону для органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, об`єднання громадян або посадової особи, які прийняли від громадянина оформлену належним чином і подану у встановленому порядку скаргу направляти її для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються. При цьому частиною першою цієї статті передбачено обов`язок прийняти скаргу та розглянути її.

Зі змісту відповіді Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.10.2019 року №О-16/05/15-19 слідує, що скаргу позивача від 13 вересня 2019 року щодо бездіяльності окремих працівників поліції розглянуто Головним управлінням Національної поліції у Львівській області, а вказану відповідь підписано заступником начальника Володимиром Ільчишиним. Крім того, зі змісту наведеної відповіді також вбачається, що вищезазначена скарга позивача від 13 вересня 2019 року надійшла до Головного управління Національної поліції у Львівській області з Національної поліції України.(а.с.13).

Вказана обставина відповідачем не заперечується.

Таким чином, враховуючи, що у своїй скарзі від 13 вересня 2019 року позивач висловив своє незадоволення з приводу бездіяльності окремих працівників поліції про розгляді його попередніх звернень, зокрема заступника начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Андрія Тарана, дії відповідача щодо направлення такої скарги для розгляду до Головного управління Національної поліції у Львівській області, як органу з бездіяльністю посадових осіб якого не погоджується позивач, в контексті імперативної заборони, що встановлена приписами частини четвертої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» є протиправними.

При цьому суд вважає безпідставними та такими, що не стосуються предмета спору у даній справі доводи відповідача про те, що звернення позивача розглянуто, а йому надано повну, всебічну та своєчасну відповідь, оскільки позивач не оскаржує дії чи бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо розгляду своєї скарги від 13 вересня 2019 року, а посилаючись на частину четверту статті 7 Закону України «Про звернення громадян» вважає протиправними дії саме Національної поліції України щодо направлення його скарги для розгляду до органів, дії чи рішення яких оскаржуються.

Щодо посилань позивача на протиправність дій відповідача щодо направлення його скарги від 13.09.2019 року для розгляду до Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області суд зазначає таке.

Так, з абзацу другого відповіді Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.10.2019 року №О-16/05/15-19 на скаргу позивача від 13 вересня 2019 року щодо бездіяльності окремих працівників поліції слідує, що звернення позивача зареєстроване в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Червонградського ВП ГУНП у Львівській області за №8736 від 15.10.2019 року.

Крім того, з наявної у матеріалах справи відповіді Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області №О-821 від 29.10.2019 року вбачається, що звернення позивача щодо торгівлі валютою в касовому залі Червоноградської автостанції та не вжиття заходів працівниками поліції щодо її припинення, Червоноградським ВП ГУНП у Львівській області розглянуто (ЖЄО №8736 від 15.10.2019 року).

Проте, суд зазначає, що вищевказані відповіді Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.10.2019 року №О-16/05/15-19 та Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області №О-821 від 29.10.2019 року жодним чином не підтверджують факт направлення відповідачем скарги позивача від 13 вересня 2019 року саме до Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області, а лише вказують про розгляд зазначеної скарги також Червоноградським відділом поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області, що не є предметом розгляду у даній справі. Будь-які інші докази направлення саме відповідачем скарги позивача від 13 вересня 2019 року до Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, судом не встановлено протиправність дій відповідача в частині направлення скарги позивача від 13 вересня 2019 року для розгляду до Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області.

Таким чином, зважаючи на вищенаведене, з урахуванням приписів норми частини четвертої статті 7 Закону України «Про звернення громадян», суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача в частині направлення скарги позивача від 13 вересня 2019 року для розгляду до Головного управління Національної поліції у Львівській області, як органу з бездіяльністю посадових осіб якого не погоджується позивач, а тому позовні вимоги в цій частині є підставними та підлягають задоволенню частково у спосіб: визнати протиправними дії Національної поліції України щодо направлення скарги ОСОБА_3 від 13.09.2019 року №О-639 для розгляду до Головного управління Національної поліції України у Львівській області, з порушенням заборони, встановленої частиною четвертою статті 7 Закону України «Про звернення громадян».

Щодо позовної вимоги про стягнення з казначейського рахунку Національної поліції України 1500 гривень моральної шкоди з підстав, зазначених у позовній заяві суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно частинами першою, другою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини третьої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стаття 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом дев`ятим Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії відповідача призвели до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач лише зазначає, що протиправними діями відповідача як суб`єкта владних повноважень порушено його права, оскільки такі дії завдали йому моральних страждань.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань протиправними діями відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій відповідача.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з казначейського рахунку Національної поліції України 1500 гривень моральної шкоди з підстав, зазначених у позовній заяві є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов слід задоволити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01301), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної Казначейської служби України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601) - задоволити частково.

Визнати протиправними дії Національної поліції України щодо направлення скарги ОСОБА_3 від 13.09.2019 року №О-639 для розгляду до Головного управління Національної поліції України у Львівській області, з порушенням заборони, встановленої частиною четвертою статті 7 Закону України «Про звернення громадян».

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 27.12.2019 року.

Суддя Клименко О.М.