Справа № 243/1142/15-а
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2019-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2019 р. Справа№243/1142/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., за участі секретаря судового засідання Супрун Г.С., представника позивача Бабарцевої О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Обласного центру медико-соціальної експертизи про визнання рішення незаконним,

ВСТАНОВИВ:

30 серпня 2010 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до відповідача, Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи МСЕК№ 4, у якому просив:

- визнати незаконним рішення Обласного бюро медико-соціальної експертизи МСЕК №4 Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоров`я України від 15 червня 2010 року;

- визнати втрачене право на призначення 3 групи інвалідності з дитинства, яке передбачає соціальні виплати.

31 серпня 2010 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області відкрито провадження в справі.

14 жовтня 2010 року у справі призначено судово-медичну експертизу, проведення якої доручено Українському державному науково-дослідницькому Інституту медико-соціальних проблем інвалідності.

21 жовтня 2010 року постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

17 грудня 2010 року ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу залишено без задоволення, постанова Слов`янського міськрайонного суду Донецької області залишена без змін.

22 січня 2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України скасовані постанова Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 жовтня 2010 року та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2010 року, справа направлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

05 травня 2015 року ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області здійснено заміну неналежного відповідача - Донецької обласної медико-соціальної експертизи № 4 на належного відповідача - Обласний центр медико-соціальної експертизи.

15 червня 2015 року ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у справі призначено судово-медичну експертизу, проведення якої доручено Донецькому обласному бюро судово-медичних експертиз, провадження у справі зупинено до отримання результатів експертизи.

01 вересня 2015 року ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області поновлено провадження у справі.

12 листопада 2015 року ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у справі призначено судово-медичну експертизу, проведення якої доручено Донецькому обласному бюро судово-медичних експертиз, провадження у справі зупинено до отримання результатів експертизи.

11 січня 2016 року ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області поновлено провадження у справі.

29 січня 2016 року ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області заяву позивача про забезпечення доказів залишено без розгляду.

12 лютого 2016 року ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області заяву позивача про відвід судді Ільяшевич О.В. залишено без задоволення.

24 лютого 2016 року ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області заяву позивача про відвід судді Ільяшевич О.В. залишено без задоволення.

24 березня 2016 року ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у справі призначено судово-медичну експертизу, проведення якої доручено Харківському обласному бюро судово-медичних експертиз, провадження у справі зупинено до отримання результатів експертизи.

11 листопада 2016 року Слов`янського міськрайонного суду Донецької області поновлено провадження у справі.

07 квітня 2017 року ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у справі призначено судово-медичну експертизу, проведення якої доручено Харківському обласному бюро судово-медичних експертиз, провадження у справі зупинено до отримання результатів експертизи.

20 квітня 2017 року ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області поновлено провадження у справі.

04 грудня 2017 року ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області поновлено провадження у справі.

05 лютого 2018 року ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у справі призначено судово-медичну експертизу, проведення якої доручено Харківському обласному бюро судово-медичних експертиз, провадження у справі зупинено до отримання результатів експертизи.

03 травня 2018 року ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області поновлено провадження у справі.

08 серпня 2018 року ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області справу передано до Донецького окружного адміністративного суду.

05 грудня 2018 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду області у справі призначено судово-медичну експертизу, проведення якої доручено Харківському обласному бюро судово-медичних експертиз, провадження у справі зупинено до отримання результатів експертизи.

19 листопада 2019 року у судовому засіданні поновлено провадження у справі.

17 грудня 2019 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду відмовлено в задоволенні клопотання про призначення додаткової комплексної судово-медичної експертизи.

17 грудня 2019 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді Циганенка А.І.

18 грудня 2019 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді Циганенка А.І.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 2001 року він є інвалідом дитинства у зв`язку з захворюванням хребта. Підставою для призначення йому третьої групи інвалідності з дитинства став діагноз, спондилодисплазія, встановлений Академією медичних наук м. Києва в 2001 році та багатократно підтверджений Академією 2005 та 2009 роках. В подальшому з 2002-2009 роках покращення його здоров`я не наступало, та лікарями МСЕК при щорічному переогляді призначалась 3 група інвалідності з дитинства на підставі цього діагнозу з помірним порушенням функцій хребта (акт № 994 МСЕК № 4 від 09 липня 2009 року). В червні 2010 року МСЕК знімає з нього групу інвалідності, мотивуючи це вже незначним порушенням функцій хребта та зміною діагнозу захворювання. Позивач посилається на відсутність підстав щодо відмови у встановленні йому групи інвалідності, оскільки протягом 9 років йому призначалась група інвалідності, а також наявне порушення його здоров`я, що підтверджується діагностичним дослідженням, проведеним у 2010 році. Постановою Кабінету Міністрів України № 183 від 07 квітня 2004 року затверджена «Інструкція про визнання особи інвалідом». Згідно Інструкції умовою визнання особи інвалідом виступає сукупність наявності трьох факторів:

1. Порушення здоров`я зі стійким розладом функцій організму, обумовлене захворюванням;

2. Обмеження життєдіяльності;

3. Необхідність в заходах соціального захисту.

Наявність цих трьох факторів, на думку позивача, підтверджувалась щомісячно в актах обстеження, які проводились МСЕК. Вважає рішення МСЕК № 4 від 15 червня 2010 року необґрунтованим, винесеним з порушенням нормативних документів, а саме:

- МСЕК № 4 порушив порядок переогляду, пункту 21 та пункту 19 Положення про МСЕК № 83, не було проведено переогляд за місцем його мешкання в районній МСЕК;

- при обстеженні не взято до уваги та не відображено в акті обстеження стійкість захворювання, яка підтверджується медичним обстеженням, клінічний прогноз, потреба в постійному лікуванні, в тому числі і санаторно-курортному, соціальний статус, використання допоміжних засобів (носіння постійно корсету для зменшення больового синдрому);

- вимоги до встановлення групи інвалідності, згідно пункту 1.2. Інструкції по встановленню групи інвалідності.

- експертним складом не були враховані висновки лікарів вузьких спеціалістів, які спостерігали та лікували його у 2010 році, а саме: пульмонолога, невропатолога, ангіохірурга, травматолога Академії медичних наук м. Києва, тим самим порушений пункт 6 Положення про МСЕК та статті 6, 20, 38 Закону України «Основ законодавства України про охорону здоров`я».

Крім того, відповідачем необґрунтовано змінений основний діагноз ортопеда- травматолога та невропатолога, відповідно до якого до 2009 року він визнавався інвалідом та з яким він був направлений на МСЕК у 2010 році. Зміна діагнозу не входить до компетенції МСЕК пункт 1 Положення МСЕК. Консультативна довідка НДІ «Медико-соціальних проблем інвалідності м. Дніпропетровська» за 2009 рік на яку посилається МСЕК не є письмовим доказом, так як видана була з порушенням вимог статті 6, 16 Закону України «Основ законодавства України про охорону здоров`я» (інститут не оснащений сучасним діагностичним обладнанням, не має ліцензії на проведення експертних висновків та не виконані вимоги стандартів обстеження). Консультативна довідка НДІ має тільки рекомендаційний характер та не є нормативним документом, на який повинен посилатись МСЕК в своїй роботі. Ні в Інструкції, ні в положенні про МСЕК, не передбачено брати за основу експертний висновок НДІ «Медико-соціальних проблем інвалідності м. Дніпропетровська». В актах не відображені освідчення і результати проведених обстежень: МРТ обстеження, спірографії, а також не відображена повнота формулювання діагнозу у відповідності з МКБ-10, наявність супутніх захворювань, що свідчить про неповноту заповнення АКТА обстеження. Не додержані при переогляду стандарти обстеження оцінки порушень функцій організму. Експертний метод оснований при наявності міжнародних стандартів. Ступінь порушень функції організму обґрунтовується виходячи з даних діагностики. Порушення функцій хребта має на увазі морфологічні зміни, які підтверджені даними (променева діагностика). Рішенням МСЕК прийнято без додержання вимог відповідних стандартів та суперечить статям 6, 20, 38 Закону України «Основ законодавства України про охорону здоров`я» адже визнання громадянина інвалідом виконується при комплексній оцінці стану організму пункт 23 Положення про МСЕК.

При проведенні медико-соціальної експертизи спеціалістами не була врахована клінічна картина захворювання, стан його здоров`я, що підтверджується медичним висновком, клінічний та трудовий прогноз, неефективність лікування, потреба у різних видах реабілітації.

Позивач вважає, що реальний стан його здоров`я погіршується, так як в нього мається стійке вираження розладу функцій організму, та захворювання прогресує, з кожним роком збільшується його соціальна недостатність та для підтримання життєдіяльності він вимушений не менше одного разу за рік проводити курс лікування в стаціонарі та санаторно-курортному лікуванні.

На думку позивача ці данні підтверджуються результатами медичного обстеження, яке він щорічно проходить перед переогляд. Так як в нього уражений грудний відділ хребта, він не може довго стояти, сидіти, так як постійно існує больовий синдром та порушення статико-динамічної функції хребта. За цією ж причиною, стан його здоров`я робить неможливим виконання трудової діяльності ні за умовою зниження кваліфікації, ні за умовою зменшення об`єму виробничої діяльності.

Враховуючи вищенаведене, позивач вважає рішення незаконним та таким що порушує його права, просить його скасувати.

Від відповідача надійшов відзив на позов, з якого вбачається, що позивач вперше був оглянутий обласної МСЕК №4 та рішенням комісії був визнаний інвалідом третьої групи з дитинства до 01 червня 2005 року на період навчання та набуття професії.

У зв`язку з незгодою з експертним рішенням обласної МСЕК №4 позивач був додатково оглянутий комісією у розширеному складі. Попереднє рішення було підтверджено з чим позивач був незгоден та в порядку оскарження був оглянутий з 12 лютого 2004 року по 25 лютого 2004 року Українським Державним НДІ медико-соціальних проблем інвалідності м. Дніпропетровська. За результатом якого (№789/104) підстав для встановлення другої групи інвалідності не виявлено, рішення МСЕК о визнанні позивача інвалідом третьої групи з дитинства на період навчання та набуття професії визнано обґрунтованим.

У подальшому, за період з 2005 по 2009 роки при подальших обстеженнях рішенням міжрайонної МСЕК м. Слов`янська позивачу визначалась третя група інвалідності з дитинства на період навчання у ДДМЛ м. Краматорська.

На момент чергового огляду позивача 09 червня 2009 року міжрайонної МСЕК м. Слов`янська йому продовжена третя група інвалідності з дитинства до 01 липня 2010 року для раціонального працевлаштування, з чим позивач був незгоден та 09 липня 2009 року був обстежений обласною МСЕК №4, якою підтверджені експертні висновки третя група інвалідності з дитинства до 01 липня 2010 року.

З 14 серпня 2009 року по 27 серпня 2099 року обстежений у Українським Державним НДІ медико-соціальних проблем інвалідності, у порядку оскарження експертного рішення МСЕК. Відповідно до висновку № 4365 патологія опорно-рухового апарату з легким порушенням функції не є підставою для визначення групи інвалідності.

Рішенням обласної МСЕК №4 від 24 вересня 2009 року позивачу підтверджена 3 група інвалідності до 01 липня 2010 року для раціонального працевлаштування.

15 червня 2010 року обстежений обласною МСЕК №4, інвалідом не визнаний. Експерте рішення прийняте на підставі діючого законодавства відповідно до направлення лікувально-профілактичної установи (форма 088/у) після повного та всебічного обстеження, з урахуванням об`єктивного огляду.

З урахуванням вищевикладеного відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов з підстав визначених у позовній заяві. Крім того, наголосив, що стан позивача погіршується з кожним роком та він потребує соціального захисту у вигляді призначення третьої групи інвалідності з дитинства. Не погоджується з висновками жодної судово-медичної експертизи, вважає, що вони проведені з чисельними порушеннями порядку, встановленого чинним законодавством, за участі некомпетентних фахівців, без всебічного та об`єктивного дослідження усіх матеріалів, пов`язаних з історією хвороби позивача.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином, надав клопотання про проведення судового засідання без його участі.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

Згідно з висновком ЛКК лікувально-профілактичного закладу ОСОБА_1 з 1996 року отримував допомогу, як інвалід з дитинства до 16 років з приводу спондилодисплазії з багатьма хрящовими вузлами тіл хребта.

12 травня 2003 року ОСОБА_1 вперше оглянутий Донецьким обласним центром МСЕК № 4 та прийнято рішення про визнання його інвалідом третьої групи з дитинства до 01 червня 2005 року на період його навчання та набуття професії.

У подальшому за періоди 2005-2009 років ОСОБА_1 також була підтверджена третя група інвалідності з дитинства на період навчання в ДДМЛ м. Краматорська.

09 червня 2009 року рішенням міжрайонної МСЕК м. Слов`янська Бабарцеву Д.Ю. підтверджена та подовжена третьої групи інвалідності до 01 липня 2010 року для раціонального працевлаштування. 09 липня 2009 року рішенням обласної МСЕК №4 зазначене рішення ОСОБА_2 залишено без зміни.

Згідно із висновком Державного Науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності № 4365 при обстеженні ОСОБА_1 у період з 14 по 27 серпня 2009 року наявна у позивача патологія опорно-рухового апарату з легким порушенням функції не є підставою для призначення групи інвалідності.

24 вересня 2009 року рішенням Донецького обласного центру МСЕК № 4 ОСОБА_1 підтверджена третя група інвалідності з дитинства до 01 липня 2010 року для раціонального працевлаштування.

15 червня 2010 року ОСОБА_1 оглянуто Донецьким обласним центром МСЕК № 4. За результатом огляду йому відмовлено у призначенні інвалідності.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

На дату прийняття спірного рішення відносини щодо надання особі статусу інваліда були врегульовані наступними нормативно-правовими актами: Законом України від 21 березня 1991 року № 875 ХІІ Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні (далі Закон № 875); Законом України від 06 жовтня 2010 року № 2961-IV Про реабілітацію інвалідів в Україні (далі Закон № 2961); Положенням про медико-соціальну експертизу та Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317; «Інструкцією про встановлення груп інвалідності», затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 07 квітня 2004 року №1283.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №875 інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Аналогічне визначення міститься у абзаці другому частини першої статті 1 Закону №2961.

Абзац четвертий частини першої статті 1 Закону №2961 встановлює, що інвалідність це міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Цією ж статтею передбачено, що обмеження життєдіяльності це помірно виражена, виражена або значно виражена втрата особою внаслідок захворювання, травми (її наслідків) або вроджених вад здатності до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності нарівні з іншими громадянами.

Частиною першою статті 3 Закону №875 передбачено, що інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2961 медико-соціальна експертиза це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону №875 громадянин має право в судовому порядку оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його інвалідом.

При розгляді справи суд враховує таку особливість відповідної сфери правовідносин як необхідність високого професіоналізму для визначення питання про наявність у особи ознак інвалідності.

Це зумовлює висновок про те, що суд, при розв`язанні спору, у першу чергу перевіряє дотримання медико-соціальною експертною комісією порядку проведення експертизи та основних вимог законодавства, що регулює відповідну сферу.

При цьому, вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи вбачається дискреційним повноваженням відповідних комісій, яке суд не може перебирати на себе, оскільки це вимагає наявності медичної освіти та спеціальної підготовки.

Тому при розгляді цієї справи суд перевірятиме виключно питання щодо відповідності діянь та рішень Відповідача положенням частини другої статті 19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пояснення позивача, які містяться у позові та надані у судовому засіданні, зводяться до наступних доводів:

- встановлення групи інвалідності з 2003 по 2009 роки свідчить про наявність у позивача прогресуючих порушень, в наслідок чого він має право на встановлення інвалідності безстроково;

- консультативна довідка Державного НДІ медико-соціальних проблем інвалідності носить тільки рекомендаційний характер та не є нормативним документом на який повинен посилатись МСЕК у своїй роботі;

- до компетенції відповідача не входить зміна діагнозу відповідно до положення про МСЕК №83.

Надаючи переліченим доводам оцінку, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 3 «Положення про медико-соціальну експертизу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з пунктом 17 «Положення про медико-соціальну експертизу» медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з пунктом 26 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317, особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Відповідно до пункту 27 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності» підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому I ступені: обмеження самообслуговування I ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності самостійно пересуватися I ступеня - здатність до самостійного пересування з більшим витрачанням часу, часткового пересування та скорочення відстані; обмеження здатності до навчання I ступеня - здатність до навчання в навчальних закладах загального типу за умови дотримання спеціального режиму навчального процесу і/або з використанням допоміжних засобів, за допомогою інших осіб (крім персоналу, що навчає); обмеження здатності до трудової діяльності I ступеня - часткова втрата можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне обмеження кваліфікації або зменшення обсягу професійної трудової діяльності більше ніж на 25 відсотків, значне утруднення в набутті професії чи працевлаштуванні осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії); обмеження здатності до орієнтації I ступеня - здатність до орієнтації в часі, просторі за умови використання допоміжних засобів; обмеження здатності до спілкування I ступеня - здатність до спілкування, що характеризується зниженням швидкості, зменшенням обсягу засвоєння, отримання та передавання інформації; обмеження здатності контролювати свою поведінку I ступеня - здатність частково контролювати свою поведінку за особливих умов.

Інваліди III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Здійснивши системний аналіз нормативних актів, що регулюють питання встановлення інвалідності, суд відзначає наступне:

- ступінь обмеження життєдіяльності є загальним критерієм як при встановленні інвалідності так і при визначенні ступеня стійкої втрати професійної працездатності;

- законодавство допускає можливість визначити особі ступінь стійкої втрати професійної працездатності, при цьому, не встановлюючи інвалідність.

Викладене зумовлює висновок про те, що обмеження життєдіяльності особи може мати такий ступінь, який не тягне встановлення інвалідності, що і мало місце у спірному випадку.

Суд також звертає увагу на те, що пунктом 4.3 «Інструкцією про встановлення груп інвалідності», затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 07 квітня 2004 року №1283, визначено перелік захворювань, які тягнуть надання особі ІІІ групи інвалідності. У цьому переліку відсутнє захворювання, яке діагностовано у позивача.

Відповідно до пункту 1.2 «Інструкцією про встановлення груп інвалідності», затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 07 квітня 2004 року №1283, рішення про інвалідність ґрунтується на оцінці комплексу клініко-функціональних, соціально-педагогічних, соціально-побутових та професійних факторів. При цьому враховуються характер захворювання, ступінь вираженості порушених функцій організму, в тому числі, що значно впливають на професію, ефективність лікування, та реабілітаційних заходів, стан компенсаторно-адаптаційних можливостей організму, клінічний та трудовий прогноз, здатність до соціальної адаптації, потреба в різних видах реабілітації та соціальної допомоги, особисті установки, конкретні умови і зміст праці, освіта та професійна підготовка, вік, необхідність і можливість працевлаштування.

Медико-соціальна експертиза повинна здійснюватись після повного та всебічного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, визначення клініко-функціонального діагнозу, соціально-психологічного стану, професійно-трудового прогнозу, отримання результатів відновного лікування, соціально-трудової реабілітації та інших даних, що підтверджують стійкий або необоротний характер захворювання. Хворого, який направляється на медико-соціальне експертне обстеження, представляє лікар, який лікує, або голова лікарсько-консультаційної комісії лікувально-профілактичного закладу. Для вирішення соціальних питань запрошуються представники власника підприємства, установи, організації, де працює хворий, або уповноваженого ним органу та профспілкового комітету.

З метою об`єктивної оцінки стану здоров`я і ступеня обмеження життєдіяльності при огляді у МСЕК в кожному випадку проводиться комплексне обстеження хворого: опитування, вивчення необхідних документів, комісійний огляд усіма членами МСЕК та оцінка стану всіх систем організму, вивчення всіх необхідних даних лабораторних та функціональних методів дослідження.

З викладеного вбачається, що під час проведення медико-соціальної експертизи комісія не проводить власних досліджень, а лише проводить огляд особи та вивчення медичних документів, які складені лікувальним закладом, що направив особу на експертизу.

Так, ОСОБА_1 вищезазначеними рішеннями медико-соціальних експертних комісій була встановлена третя група інвалідності з щорічним пересвідченням на період навчання, а потім після закінчення учбового закладу - на придатність його роботи внаслідок набуття професії.

Вже при черговому огляді ОСОБА_1 . рішенням Обласної МСЕК № 4 від 15 червня 2010 року було відмовлено у призначенні інвалідності.

Однак суд не може прийняти до уваги доводи позивача про протиправність спірного рішення у зв`язку з прийняттям обласною МСЕК консультативної довідки Державного НДІ медико-соціальних проблем інвалідності, оскільки висновок обласної МСЕК щодо відсутності підстав для призначення позивачу групи інвалідності був винесений на підставі повного та всебічного обстеження, з урахуванням об`єктивного огляду. Тобто рішення МСЕК носить самостійний характер та винесено на підставі проведеного огляду особи, а консультативна довідка Державного НДІ сам по собі носить тільки допоміжний характер.

Також суд не приймає до уваги послання позивача на норми Положення про МСЕК № 83: до компетенції відповідача не входить зміна діагнозу, оскільки «Положення про медико-соціальну експертизу», затверджене постановою КМУ від 22 лютого 1992 року № 83, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 втратили чинність, та не існували на момент винесення рішення Обласною МСЕК.

При цьому, пунктом 12 діючої Постанови КМУ «Про питання медико-соціальної експертизи» від 03 грудня 2009 року №1317 затверджені обов`язки і права комісій та відповідно до цих положень обласні МСЕК мають право проводити повторний огляд осіб та змінювати рішення в разі їх безпідставності.

Крім того, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що стан його здоров`я погіршується та за станом його здоров`я неможливе виконання трудової діяльності ані при умові зниження кваліфікації, ані за умовою зменшення обсягу виробничої діяльності, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази на підтвердження цих обставин.

Відповідно до висновку експерта №305-КЕ/2017 судово-медична експертна комісія прийшла до наступник підсумків. При аналізі рентгенівських знімків ОСОБА_1 за 2005, 2008 роки були встановлені рентгенологічні ознаки остеохондропатаї тіл хребців переважно грудного відділу хребта у вигляді гриж Шморля Th6, Th7, Th8, Th12, L1 і незначної кіфотичної деформації. Наявна деформація у фронтальній площині не перевищує 5 градусів по Coob, що не може вважатися ознаками сколіозу. Крім того були встановлені рентгенологічні ознаки аномалії тропізму суглобів L4, L5, S1( попереково-крижових) хребців, що вважається варіантом анатомічної норми у популяції. Спадково-схильні варіанти аномалії анатомічного розвитку не є вродженою вадою або захворюванням. При вивченні наданою медичної документації не було встановлено деформації «дурального мішку».

За клопотанням представника позивача 05 грудня 2018 року судом призначена судово-медична експертиза на вирішення якої поставлені питання, які були зазначені у клопотанні представника позивача. Проведення експертизи було доручено установі, яку запропонував позивача.

Висновки експерта (експертиза за матеріалами справи) №08-131/2019 підтверджують висновки експертизи №305-КЕ/2017, а також з них вбачається наступне.

При вивченні медичних карт амбулаторного хворого ОСОБА_1 , встановлено наступне: у 2006 році маються відомості про наявність у дитини хронічного гастриту (форма № 112), однак цей діагноз було встановлено на підставі лише скарг дитини на болі у животі пов`язані 3 нерегулярним харчуванням. При цьому, не було проведено інструментальне і лабораторне обстеження: фіброгастроскопію, лабораторні обстеження на наявність хелікобактер пілорі (бактерія шлунку), біохімічні дослідження (печінкові проби та інше), не було проведено обстеження підшлункової залози згідно з діючими методичними рекомендаціями. У відповідності до встановленого діагнозу було призначене лікування, але після його закінчення не надана оцінка стану здоров`я дитини. Встановлено наступний діагноз - хронічний гастрит, фаза ремісії. Будь-яких інших органічних змін збоку внутрішніх органів з порушенням функції легень, серця, печінки, шлунково-кишкового тракту і інших, за даними медичної документації не встановлено. Тобто відсутні дані клінічного спостереження у динаміці, обстеження і лікування ОСОБА_1 у педіатра і терапевта. Обстеження по Фолю не є офіційним методом обстеження, i його результати не приймалися до уваги. Легкі форми захворювань шлунку не вважаються підставою для розгляду питання щодо інвалідності. У переліку нозологічних форм у педіатрії, які є основними для оформлення інвалідності, при хронічному гастриті є обов`язковим систематичне спостереження за станом дитини з обов`язковим обстеженням і лікуванням в профільних соматичних стаціонарах два рази на рік. Надана медична документація не містить таких даних та результатів консультаційних обстежень вузьких спеціалістів.

Що стосується встановлених діагнозів щодо патологічних змін у хребті, то слід зауважити, що медична документація не містить даних про результати оцінки стану здоров`я пацієнта після виконання програм реабілітації, відсутні дані щодо періодичних лікувань у стаціонарах ортопедичного профілю 2 рази на рік.

Враховуючи наведене вище ОСОБА_1 не потребував соціального захисту, включаючи медичну реабілітацію станом на 2010 рік і мав сприятливий прогноз за станом його здоров`я.

При порівнянні рентгенологічних даних за 2005, 2008 роки з даними комп`ютерно-томографічного дослідження за 2009, 2010 роки суттєвих змін у анатомічній будові хребта ОСОБА_1 не встановлено. Зміни в міжхребцевих дисках можуть бути розцінені як незначні і закономірні вікові інволюційні і знаходяться у межах антропометричної норми. Причини їх розвитку слід вважати мультифакторними (спадковість, особливості обміну речовин, зовнішні фактори (клімат, оточуюче середовище) і таке інше). Крім цього, необхідно відмітити, що обтяжуючим фактором, який впливав на неповноцінне формування опорно-рухового апарату у дитини ОСОБА_1 , поряд з наведеними вище умовами, слід вважати дефіцит реабілітаційних заходів - щоденна гімнастика, яка укріплює м`язи спини та загальне здоров`я. Систематичне виконання гімнастичних вправ безумовно покращило б стан м`язів спини і кістково-суглобових структур хребта. Описані у медичній документації рентгенологічні зміни хребта та дані наявних медичних документів на всьому протязі періоду спостереження за станом здоров`я ОСОБА_3 визивають сумнів у фахівців експертної комісії. Протрузії міжхребцевих дисків (за даними МРТ-дослідження) не можуть визивати будь-яких патологічних змін збоку анатомічних структур розташованих у хребтовому каналі, тому і не розглядаються як патологічні. Достеменним методом, який може підтвердити або спростувати патологічні зміни збоку функціонального стану всіх відділів хребта, вважається детальна електронейроміографія.

Спонділодисплазія є доволі суперечливим діагнозом і не використовується в жодній сучасній класифікації. За даними перегляду, у рамках даної експертизи, результатів МРТ-досліджень від 2009 і 2010 років, у ОСОБА_3 встановлені тільки ознаки остеохондрозу. Наявні матеріали містять дані щодо обстеження ОСОБА_1 у 2004 році у Українському Державному НДІ медико-соціальних проблем інвалідності м. Дніпропетровськ де йому було встановлено діагноз: Спондилодисплазія з переважним ураженням грудного відділу хребта, полірадікулярним синдромом, нерізко вираженим S- образним сколіозом 1 ступеня. Порушення функції хребта 1 ступеня. У тому ж медичному закладі у 2009 році було встановлено діагноз: Розповсюджений остеохондроз хребта, з переважним ураженням грудного відділу хребта, протрузії дисків Th2-Th3, Th5-Th6, Th6- Th7, Th8-Th9, спонділоартроз 3 легким больовим синдромом, 8-образним сколіозом грудного відділу хребта 1 ступеня. Діагноз «Спонділоцисплазія» не виставлявся при проходженні ОСОБА_1 комісії МСЕК ні у 2009 році (Акт МСЕК № 994 від 25 червня 2009 року), ні у 2010 роках (Акт МСЕК № 763 від 07 червня 2010 року). Тобто діагноз встановлений у Українському Державному НДІ медико-соціальних проблем інвалідності м. Дніпропетровськ у 2009 році не відрізняється від таких, що були встановлені комісіями МСЕК у 2009 і 2010 роках. Помірні ознаки остеохондрозу, які не могли впливати на функціональні можливості пацієнта були основним критерієм при позбавленні його групи інвалідності.

Змін у стані здоров`я ОСОБА_1 на час проведення чергового обстеження y 2010 році не відбулося.

Таким чином, висновки експерта підтверджують правомірність прийнятого відповідачем спірного рішення, яким позивачу відмовлено у встановленні третьої групи інвалідності.

У судовому засіданні представник позивача звертала увагу суду на неможливість визнання висновку експерта допустимим доказом посилаючись на те, що при її проведенні допущенні порушення порядку, встановленого законом, ставила під сумнів кваліфікацію фахівців залучених для проведення цієї експертизи.

Суд не приймає до уваги зазначені доводи, оскільки вони не підтверджені доказами, спростовані поясненнями експерта у судовому засіданні, та є лише припущеннями представника позивача.

Суд відхиляє аргументи представника позивача про недопустимість використання експертних висновків у якості доказів з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 «Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року №6, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 року за №256/792, залежно від характеру експертизи до складу комісії можуть входити як фахівці тільки в галузі судово-медичної експертизи, так фахівці інших медичних (у тому числі і фахівці медико-соціальних експертних комісій МОЗ) і немедичних спеціальностей. За своїм процесуальним становищем всі вони при проведенні експертизи є експертами.

В ухвалі про призначення судової експертизи від 05 грудня 2018 року суд попередив судового експерта, якому буде доручено проведення експертизи, про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку відповідно до статті 384 Кримінального кодексу України та за відмову від надання висновку без поважних причин відповідно до статті 385 Кримінального кодексу України.

Згідно з пунктом 3.2 «Інструкції про проведення судово-медичної експертизи», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року №6, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 року за №254/790 (далі Інструкція), у вступній частині висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) №08-131/2019 було зазначено про попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України.

Інструкцією не передбачено зазначення у висновку список використаної літератури.

Враховуючи викладене, чинним законодавством не передбачено попередження експертів про кримінальну відповідальність судом.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 47, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Обласного центру медико-соціальної експертизи (місцезнаходження: 84306, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дніпропетровська, 14, ) про визнання незаконним рішення Обласного бюро медико-соціальної експертизи МСЕК №4 Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоров`я України від 15 червня 2010 року та визнання втраченого права на призначення 3 групи інвалідності з дитинства, яке передбачає соціальні виплати, відмовити в повному обсязі.

Рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу, його вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні 21 грудня 2019 року.

Повний текст рішення складений 28 грудня 2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Донецького окружного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко