Справа № 520/9307/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 р.Справа № 520/9307/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: П`янової Я.В.,

суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2019, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., м. Харків, повний текст складено 22.10.19 по справі № 520/9307/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області, в якому просить суд зобов`язати Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області донарахувати та виплатити йому суми індексованого доходу відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" і "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 № 1078 та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на підставі Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" і Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N159, а саме: на безготівкове зарахування суми 36912 грн. 50 коп. компенсації, тобто щомісячної виплати 50 процентів мінімальної заробітної плати, на кожну дитину шкільного віку, яка народилася після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері має підстави належати до категорії 1 або 2, за період з 04.11.2011 р. по 30.08.2019 роки, на підставі рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 02 серпня 2010 року у справі №2-664/10; зобов`язати відповідача відповідно до ст. 382 КАС України подати у 15-денний строк після набрання чинності рішення звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскаржуване рішення не відповідає положенням Конституції України та вимогам чинного законодавства. Із посиланням на Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 № 1078, стверджує, що недоотримана із 04.11.2011 по 30.08.2019 р.р. щомісячна виплата 50 процентів мінімальної заробітної плати, на кожну дитину шкільного віку, яка народилася після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері має підстави належати до категорії 1 або 2, нарахована на підставі рішення суду підлягає індексації.

Також, вказуючи на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 18.11.2014 у справі № 21-518а14, зазначає, що компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані, тобто відповідно до чинного законодавства компенсація можлива лише в тому разі, коли дохід нарахований, але не виплачений. Вважає, що компенсація втрати частини доходів за порушення строків виплати нарахованої на виконання рішення суду заборгованості має здійснювати саме відповідач по справі, а не Державна казначейська служба України.

Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає її доводи безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, з підстав, наведених у судовому рішенні. Просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач та представник відповідача в судове засідання не прибули, були повідомлені належним чином про дату, час та місце слухання справи.

Представник відповідача просить судове засідання провести без участі представника управління.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 2 серпня 2010 року у справі №2-664/10 зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як батькові дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, державну компенсацію у вигляді щомісячної виплати у розмірі 50% мінімальної заробітної плати, з урахуванням раніше здійснених виплат, за період з 01 травня 2008 року.

Ухвалою судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 4 листопада 2011 року у справі №22-ц-26367/2011 рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 2 серпня 2010 року залишено без змін.

Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції у Харківській області Селіхової Л.П. від 23.03.2012 року відкрите виконавче провадження №31819708 за виконавчим листом №2002/2-664/2010, виданим 12.03.2012 Барвінківським районним судом Харківської області.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції у Харківській області Шкаревської Ю.Ю. від 13.09.2012 відкрито виконавче провадження №34268344 вдруге за виконавчим листом № 2-664/2010, виданим 12.03.2012 Барвінківським районним судом Харківської області.

З довідки Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" від 30.08.2019 встановлено, що 29.08.2019 Державним казначейством України (код 3504040) проведена операція, а саме: безготівкове зарахування коштів на ім`я ОСОБА_1 , в сумі 36 912,50 (стягнення заборгованості по справі 2-664/2010 від 12.03.2012).

Стверджуючи, що несвоєчасна виплата заборгованості за рішенням суду дає підстави для нарахування компенсації втрати доходів громадян та індексації щомісячних виплат у розмірі 50% мінімальної заробітної плати, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування та виплата компенсації за несвоєчасне перерахування коштів за рішенням суду має проводитися органами Державної казначейської служби України, а не безпосередньо боржником за рішенням суду. Зважаючи на обрання позивачем невірного способу захисту порушеного права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо проведення розрахунку та виплати щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині проведення індексації коштів, нарахованих позивачу за рішенням суду, суд першої інстанції виходив з того, що вказана виплата є такою, що має разовий характер, а тому не підлягає індексації.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання визначено Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 № 4901-VI (далі - Закон № 4901-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

За змістом ч. 1 ст. 3 Закону № 4901-VІ виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом (ч. 1 ст. 7 Закону № 4901-VI).

Механізм безспірного списання встановлений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (надалі - Порядок № 845).

Відповідно до п. 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

З системного аналізу вказаних вище норм права вбачається, що держава забезпечує виконання судового рішення, боржником за яким є державний орган, у визначеному Законом № 4901-VІ порядку. При цьому Законом № 4901-VІ передбачено два окремих механізма виконання рішення суду: 1) виконання рішення суду про стягнення коштів з державного органу; 2) виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган.

В першому випадку органами Державної казначейської служби безпосередньо виконуються рішення про стягнення коштів, тобто ті рішення, в яких з державного органу вирішено стягнути чітко визначену в резолютивній частині рішення суму заборгованості.

В другому випадку виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, здійснюється з урахуванням особливостей, встановлених Законом № 4901-VI.

Відповідно до п. 3 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 4901-VI виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом.

Заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", інвентаризації та погашення заборгованості за ними визначено Порядком погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 440 (далі - Порядок № 440).

Пунктом 2 Порядку № 440 передбачено, що рішення це - виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" суб`єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.

Отже, з аналізу наведених вище правових норм слідує, що окрім вище зазначеного, держава гарантує виконання рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" суб`єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року, тобто за тими рішеннями, якими зобов`язано боржника здійснити нарахування (перерахунок тощо) та/або виплатити кошти.

Рішення зобов`язального характеру, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року, подаються до органу державної виконавчої служби відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 4901-VІ та Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440 (далі Порядок № 440).

Після проведення посадовою особою органу державної виконавчої служби, на яку покладені обов`язки з ведення обліку рішень, гарантованих державою (відповідальна особа) необхідних дій, встановлених Порядком № 440, відповідні рішення передаються до органів Казначейства для вжиття заходів з погашення сум заборгованості.

Слід зазначити, що рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 02 серпня 2010 року у справі № 2-664/10 зобов`язує Управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну компенсацію у вигляді щомісячної виплати у розмірі 50% мінімальної заробітної плати, тобто є рішенням зобов`язального характеру, яке ухвалено до 1 січня 2013 року.

Отже, виконання такого рішення гарантується державою відповідно до Закону № 4901-VІ за правилами, передбаченими Порядком № 440.

Учасниками справи не заперечується, що 29.08.2019 Державним казначейством України проведено безготівкове зарахування коштів на ім`я ОСОБА_1 в сумі 36912,50 на виконання рішення суду по справі 2-664/2010 від 12.03.2012.

Позивач стверджує, що має право на нарахування компенсації за несвоєчасне виплату нарахованої на виконання рішення суду щомісячної виплати та що така компенсація має бути виплачена відповідно до норм Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Водночас відповідач, з яким погодився суд першої інстанції, зазначає про те, що нарахування та виплата компенсації за несвоєчасне перерахування коштів за рішенням суду має проводитися органами Державної казначейської служби України (надалі Казначейством), а не безпосередньо боржником за рішенням суду.

Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковим.

Відповідно до статті 5 Закону № 4901-VІ компенсація в розмірі трьох відсотків річних за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується Казначейством (центральний рівень).

Згідно з пунктами 50 та 51 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, компенсація за порушення строку перерахування коштів нараховується безпосередньо Казначейством на підставі рішення. У рішенні про виплату компенсації зазначаються, зокрема, інформація про строк прострочення платежу.

Компенсація нараховується Казначейством після погашення основної заборгованості, оскільки на її суму впливає кількість днів прострочення платежу.

При цьому, Казначейству законодавством не встановлено повноважень здійснювати нарахування індексації та проводити інші перерахунки сум, що підлягають сплаті на підставі Закону № 4901-VI .

Колегія суддів зазначає, що компенсація за порушення строку перерахування коштів нараховується тільки за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу. З огляду на те, що статтею 5 Закону № 4901-VI чітко передбачено можливість нарахування компенсації за рішеннями суду про стягнення коштів, встановлене цією статею правило виплати компенсації не поширюється на порядок виконання рішень зобов`язального характеру.

Вказане вище не було враховано судом першої інстанції, яким помилково здійснено більш широке тлумачення приписів статті 5 Закону № 4901-VI, та залишено поза увагою, що рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 2 серпня 2010 року є рішенням зобов`язального характеру, виконання якого здійснюється за правилами, передбаченими Порядком № 440.

Колегія суддів наголошує на тому, що Порядком № 440 не передбачено можливість нарахування компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду зобов`язального характеру.

В свою чергу, відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-III (далі - Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №159 від 21.02.2001 року, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі Порядок №159).

Відповідно до п. 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема соціальні виплати.

Згідно з ст. 4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2050-III виплата компенсації здійснюється за рахунок відповідного бюджету - підприємства, установи або організації, який фінансується з державного бюджету.

Враховуючи вищевикладене, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-III та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі соціальних виплат). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 24 жовтня 2011 року №6-38цс-11, від 18 листопада 2014 року №21-518а14, від 11 липня 2017 року №21-2003а16 та підтримана в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 по справі №522/5664/17, від 20.02.2018 №336/4675/17.

З аналізу наведених норм вбачається, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі соціальні виплати, у зв`язку з порушенням строків їх виплат, мають компенсаторний характер, які передбачають відповідальність підприємства, установи чи організації за несвоєчасну виплату доходу та компенсацію за позбавлення можливості своєчасно розпоряджатися належними особі до виплати коштів.

При цьому, дія зазначених вище нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат.

Наведене в статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

З огляду на матеріали справи, рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 2 серпня 2010 року у справі №2-664/10 констатовано протиправність дій Управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області в частині не нарахування та виплати позивачу державної компенсації у вигляді щомісячної виплати у розмірі 50% мінімальної заробітної плати, яка є соціальною виплатою та не має одноразового характеру. Зобов`язано вчинити кореспондуючі дії в частині відновлення порушеного права позивача.

Вказане рішення суду виконано за правилами, передбаченими Порядком № 440, кінцева дата виплати заборгованості 29.08.2019.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що несвоєчасність нарахування та виплати позивачеві вищевказаних сум відбулася у зв`язку із неправомірною відмовою відповідача в виплаті належної суми соцільних виплат, при цьому виплата сум соціальної допомоги відбулася з порушенням встановленого строку з причин, що не залежали від позивача, що дає підстави колегії суддів дійти висновку про наявність у позивача права на отримання компенсації втрати частини доходів громадян відповідно до норм Закону №2050-ІІІ.

Оскільки позивачу здійснено донарахування соціальних виплат на підставі рішення суду, виплата яких відбулась лише 29.08.2019, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячної виплати 50 процентів мінімальної заробітної плати, на кожну дитину шкільного віку, яка народилася після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері має підстави належати до категорії 1 або 2, нарахованої на виконання рішення суду в межах заявленого позивачем періоду є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині належить скасувати.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області донарахувати та виплатити суми індексованого доходу відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" і "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 № 1078, колегія суддів зазначає таке.

Преамбулою Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до статті 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону №1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

З системного аналізу вказаних вище норм права вбачається, що індексація грошових доходів населення - механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг. З цією метою окремо визначений перелік доходів громадян підлягає індексації за наявності умов, встановлених Законом №1282-XII, в місяці, в якому здійснюється виплата доходу особі.

Позивач стверджує про те, що щомісячні виплати 50 процентів мінімальної заробітної плати, на кожну дитину шкільного віку, яка народилася після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері має підстави належати до категорії 1 або 2 (надалі щомісячна виплата), нараховані на виконання рішення суду, не були проіндексовані відповідачем.

У зв`язку з цим дослідженню підлягає питання чи є вказані вище виплати, які за рішенням суду належали до нарахування позивачеві, об`єктами індексації.

Як вбачається з листа Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області від 06.11.2014 № 01-30/08/1997, строк нарахування щомісячної виплати за рішенням суду охоплював період з травня 2008 року по грудень 2010 року (а.с. 11).

Згідно з пунктом 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078, в редакції з 24.03.2008 по 03.02.2012) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Вказаним Порядком також визначено перелік виплат, які не об`єктами індексації, зокрема: доходи громадян від здачі в оренду майна, від акцій та інших цінних паперів, ведення селянського (фермерського) і особистого підсобного господарства, підприємницької діяльності, яка є для громадян джерелом грошових доходів від власності; оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця, допомога по тимчасовій непрацездатності як такі, що враховуються під час обчислення середнього заробітку; одноразова виплата допомоги по безробіттю для організації безробітним підприємницької діяльності, одноразова допомога у разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога у зв`язку з вагітністю та пологами, допомога при народженні дитини, допомога на поховання; цільова разова матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію, суми соціальних пільг, компенсації (крім виплат, визначених пунктом 2 цього Порядку), винагорода за підсумками роботи за рік тощо; соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму (пункт 3 Порядку № 1078).

Дослідивши правову природу щомісячної виплати, яка нарахована позивачу на виконання рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що вказана виплата є компенсаційною соціальною виплатою, яка має постійний щомісячний характер. Водночас розмір такої виплати є змінюваним, оскільки залежить від розміру заробітної плати (прожиткового мінімуму), а тому відповідно до пункту 3 Порядку № 1078 не підлягає індексації.

В даному випадку зміна розміру щомісячної виплати внаслідок поетапного підвищення розміру заробітної плати (прожиткового мінімуму) протягом року є тим механізмом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому такі виплати додатково індексації не потребують.

Отже, колегія суддів уважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування рішення або ухвали суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, та не враховано приписи ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, які мають бути застосовані до спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів громадян, нарахованої на виконання рішення суду.

Щодо вимоги позивача стосовно встановлення судового контролю, колегія суддів зазначає, що в силу положень ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зазначене є правом суду, а не обов`язком, водночас, позивачем не наведено обставин, які б викликали у суду сумнів у тому, що відповідач може ухилятись від виконання судового рішення, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для застосування приписів ст.382 КАС України щодо встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 по справі № 520/9307/19 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячної виплати 50 процентів мінімальної заробітної плати на підставі рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 02.08.2010 у справі №2-664/10 за період з 04.11.2011 по 30.08.2019 у розмірі, який визначається відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та "Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді І.С. Чалий В.В. Зеленський
Повний текст постанови складено 27.12.2019.