Справа № 480/4013/19
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 р. Справа № 480/4013/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко І.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,

представника позивача - Потураєва С.В.,

представника відповідача - Бундюк Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області), в якій просила:

1) визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Сумській області, викладену у листі від 29.07.2019 № 12550/03.2-17, у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років;

2) зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі п. е) ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач протиправно відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії, внаслідок чого це порушує її законне право на призначення та отримання пенсії за вислугу років.

Так, зазначила, що з 20.05.2003 і по теперішній час працює на посаді сестри медичної відділення анестезіології та інтенсивної терапії ОКЗ «Сумський обласний клінічний онкологічний диспансер».

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Вказала, що станом на 03.10.2019 її трудовий спеціальний стаж становить 16 років 4 місяці та 13 днів. Отже, з урахуванням ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», вважає, що станом на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії її спеціальний трудовий стаж становив: 29 років 7 місяців 29 днів (за вирахуванням періоду перебування у декретній відпустці.

Однак, на її заяву про призначення пенсії за вислугу років від 19.07.2019 відповідачем було надано відповідь про те, що ОСОБА_1 не має необхідного спеціального стажу 26 років 6 місяців, як того передбачає п.е) ст.55 «Про пенсійне забезпечення», тобто, право на пенсію за вислугою років відсутнє.

З такою відповіддю відповідача ОСОБА_1 не погодилась та звернулася з позовом до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 11.10.2019 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.19-20), в якому просила відмовити у задоволенні позову, виходячи з того, що право на призначення пенсії за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я за наявності спеціального стажу, визначеного п. «е» ст. 55 Закону № 1788 за «Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993р. № 909.

Право виходу на пенсію за вислугу років мають особи, які мають вислугу років на відповідних посадах не менш як:

станом на 01.04.2015 - 25 років;

станом на 01.01.2016 - 25 років 6 місяців;

станом на 11.10.2017 - 26 років 6 місяців.

Пунктом 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017р. №-УІІІ, тобто на 11.10.2017, мають вислугу років, передбачену, зокрема статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом № 1788.

Водночас, відповідно до наданих позивачем документів, станом на 11.10.2017 її спеціальний стаж складає 26 років 1 місяць 14 днів. Отже, підстави для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до п. «е» ст. 55 Закону №1788 вважає відсутні.

Крім того, у відзиві представник відповідача зазначила, що у листі ГУ ПФУ в Сумській області від 29.07.2019 №12550/03.2-17 лише визначається право позивача на призначення пенсії за вислугу років, а не здійснюється відмова у такому призначенні.

Тобто, ГУ ПФУ в Сумській області не здійснювало відмови у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , не приймало будь-якого рішення, в якому б виражалася така відмова.

Позивач, не погодившись з доводами представника відповідача, викладеними у відзиві на позов, подала до суду відповідь на відзив (а.с.22-24), в якій зазначила, що на момент звернення за призначенням пенсії - 19.07.2019 мала право на пенсію за вислугу років на підставі п. е) ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, чинній до внесення змін Законом від 02.03.2015 р. №213- VIII, та від 24.12.2015 р. №911-VІІІ.

Також у відповіді на відзив вказала, що відповідно до п.4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

А відповідно до ст.20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Вважає, що оскільки її заява та документи були розглянуті та була надана відповідь протягом 10 днів, вказане вказує на розгляд документів саме на призначення пенсії за вислугу років, а не розгляд лише звернення щодо визначення права на таку пенсію.

Просила врахувати викладені у відповіді на відзив пояснення та врахувати їх при прийнятті рішення.

Ухвалою суду від 11.11.2019 ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 25.11.2019 (а.с.26). Крім того, вказаною ухвалою у відповідача було витребувано додаткові докази у справі.

Судове засідання 25.11.2019 було відкладено на 10.12.2019 у зв`язку з неявкою представника відповідача в судове засідання та не надання ним витребуваних доказів (а.с.32).

За клопотанням представника позивача в судовому засіданні 10.12.2019 було оголошено перерву до 17.12.2019 (а.с.47).

17.12.2019 представником позивача було подано заяву про зміну предмета позову, однак, у її прийнятті ухвалою суду від 17.12.2019 було відмовлено.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог у повному обсязі та просила суд у їх задоволенні відмовити.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася 19.07.2019 до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою, в якій просила визначити право виходу на пенсію за вислугою років як медпрацівник та додала до заяви копії: довідки від 15.07.2019 №33/4, паспорту, РНОКПП, свідоцтва про одруження, свідоцтва про народження дитини, трудової книжки. Також в заяві повідомила, що ця заява НЕ є заявою на призначення пенсії за вислугу років (а.с.36-38).

Листом ГУ ПФУ в Сумській області від 29.07.2019 за №12550/03.2-17 (а.с.14,42) відповідач повідомив ОСОБА_1 , що право на призначення пенсії за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я за наявності спеціального стажу, визначеного п. «е» ст. 55 Закону № 1788 «Про пенсійне забезпечення» за Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993р. № 909 (із змінами).

Право виходу на пенсію за вислугу років мають особи, які мають вислугу років на відповідних посадах не менш як:

станом на 01.04.2015 - 25 років;

станом на 01.01.2016 - 25 років 6 місяців;

станом на 11.10.2017 - 26 років 6 місяців.

Спеціальний стаж ОСОБА_1 згідно з наданими копіями документів становить:

- на 01.04.2015 - 21 рік 24 дні;

- на 01.01.2016 - 2 роки 6 місяців 24 дні;

- на 11.10.2017 - 26 років 1 місяця 14 днів.

Право на пенсію за вислугу років ОСОБА_1 не має у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017.

Крім того, у заяві також було зазначено, що спеціалістами проводиться перевірка правильності та достовірності видачі наданих ОСОБА_1 документів про підтвердження спеціального стажу. У разі виявлення недостовірних відомостей, за результатами перевірки спеціальний стаж буде перевизначений.

Додатково було зазначено, що у разі незгоди з відповіддю вона може бути оскаржена в судовому порядку.

Не погодившись з наданою відповіддю ГУ ПФУ в Сумській області від 29.07.2019, ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон України «Про пенсійне забезпечення») громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із ст.60 вказаного Закону робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Обґрунтовуючи свою позицію позивач відмічає, що відповідач протиправно в своєму листі від 29.07.2019 (а.с.42) робить висновок з посиланням на норми п. «е» ст. 55 Закон України «Про пенсійне забезпечення» про те, що оскільки станом на 11.10.2017 позивач має спеціального стажу 26років 1 місяців 14 днів, а не 26 років 6 місяців, як передбачено зазначеною нормою, вона не має права на пенсію за вислугу років.

Дійсно, норми, на які посилається відповідач під час розгляду звернення ОСОБА_1 від 19.07.2019, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 у справі №2-р/2019 за конституційними поданнями 45 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" та 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень законів України "Про пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державну службу", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про статус народного депутата України", "Про дипломатичну службу", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про Кабінет Міністрів України", "Про прокуратуру", а також Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року N 379/95-ВР були визнані неконституційними.

Так, відповідно до п.1 вказаного Рішення було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року N 911-VIII.

Відтак, станом на момент звернення ОСОБА_1 (19.07.2019) п.«е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» діяв в реакції до внесених змін законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року N 911-VIII, які визнані неконституційними, а саме, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Разом з тим, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058), статтею 44 якого, зокрема, встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії.

Так, відповідно до ч.1 ст.44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Такий порядок звернення особи щодо призначення та перерахунку пенсії, подання та оформлення відповідних документів, врегульований Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок 22-1).

Відповідно до п. 4.1 розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Форма відповідної заяви щодо призначення та перерахунку пенсії затверджено додатком 3 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (пункт 4.1 розділу ІV)

Відповідно пункту 4.2 Порядку 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

За приписами ч.5 ст.45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Вказані норми узгоджуються з положеннями п.4.3 Порядку №22-1, відповідно до яких не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення та перерахунок пенсії, є подання особою відповідної заяви та доданих до неї необхідних документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України відповідно до Порядку 22-1.

Отже, розгляд заяв про призначення пенсії здійснюється згідно із Порядком №22-1, який передбачає звернення особи із відповідною заявою, до якої подаються необхідні документи, та за результатом розгляду яких територіальний орган Пенсійного фонду не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, позивач 19.07.2019 звернулася до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою, в якій просила визначити право на виходу на пенсію за вислугою років к медпрацівник, при цьому, зазначивши у заяві, що така заява НЕ є заявою на призначення пенсії за вислугу років. Відповідач же 29.07.2019, на подану ОСОБА_1 заяву від 19.07.2019, надав відповідь, в якій роз`яснив позивачці, за яких умов вона матиме право виходу на пенсію за вислугою років.

Тобто, позивачем не дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки вона подала заяву про призначення пенсії не встановленої форми, без додержання Порядку №22-1, більш того сама вказала, що подана нею заява не є заявою про призначення пенсії.

Таким чином, вказана заява позивача від 19.07.2019, що подана не за формою, передбаченої додатком 3 Порядку №22-1, не може в силу вищевказаних положень розцінюватись як заява про призначення пенсії за вислугу років та не є підставою для прийняття відповідачем рішення щодо призначення або перерахунку пенсії, а відповідь ГУ ПФУ в Сумській області від 29.07.2019 не є відмовою ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 зазначив: поняття охоронюваний законом інтерес, який вживається в ряді законів, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям права (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття охоронюваний законом інтерес у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Також, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (п.4.1).

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд наголошує, що в даному випадку, враховуючи подання позивачем заяви не встановленої форми, та з вказанням особисто, що таке звернення не є заявою про призначення пенсії, а відтак, складаючи такий лист відповідно до Закону України «Про звернення громадян» відповідач не приймав рішення щодо відмови в перерахунку пенсії, а тому він не несе жодних правових наслідків для позивача, має рекомендаційний характер, а отже, право позивача на призначення пенсії вказаним листом не порушувалось.

При цьому, надання відповіді протягом 10 днів, на чому наголошує позивач, не свідчить про те, що відповідь була надана саме відповідно до Порядку №22-1, оскільки Законом України "Про звернення громадян" встановлено граничні терміни розгляду звернення, однак, що не позбавляє права суб`єкта владних повноважень надати таку відповідь раніше.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, беручи до уваги, що ГУ ПФУ в Сумській області будь-яких рішень, дій чи бездіяльності з приводу призначення пенсії позивача на підставі поданої заяви від 19.07.2019, які б порушували права, свободи чи інтереси позивача, відповідачем не приймалося та не вчинялося, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак, такими, що не підлягають до задоволенню.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат, понесених позивачем, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м.Суми, вул.Пушкіна, буд.1, ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 23.12.2019.

Суддя І.Г. Шевченко