Справа № 1.380.2019.003110
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.003110
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2019 року зал судових засідань № 11

Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:
секретаря судового засідання Тронки О.В.,

представника позивача Самардака М.М.,

представника відповідача Ковальчука С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:
25.06.2019 до суду надійшов позов ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 місцезнаходження: АДРЕСА_2 (далі відповідач), в якій просить суд:

- визнати протиправними бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо невключення до наказу №241 від 28.09.2018 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, незважаючи на рішення комісії про надання такої допомоги, підтверджене протоколом №4 від 28.09.2018;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.

Ухвалою від 27.06.2019 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, яку призначив до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 23.09.2019 суд перейшов до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 23.09.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд вирішив допитати свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою від 13.11.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд прийняв до провадження заяву позивача від 23.09.2019 про збільшення позовних вимог, в якій просить суд:

- визнати протиправними дії комісії для розгляду рапортів та дії командування військової частини НОМЕР_3 щодо безпідставного надання переваг у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік іншим військовослужбовцям, незважаючи на важку хворобу, та щодо безпідставного віднесення до членів сім`ї військовослужбовців, які разом з ними не проживали та не вели спільного побуту, віднесення тестя військовослужбовця до категорії рідних по крові;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.

Ухвалою від 13.11.2019 суд відмовив в залишенні позовної заяви без розгляду.

Ухвалою від 02.12.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що клопотання позивача про надання матеріальної допомоги розглянуто комісією позитивно та прізвище значиться під № 3 у протоколі засідання комісії. Проте, відповідач протиправно не включив позивача до наказу № 214 через те, що комісією безпідставно подавалися на розгляд командира рапорти військовослужбовців, які не мали причин для отримання матеріальної допомоги.

16.07.2019 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що військовою частиною відмовлено у виплаті позивачу матеріальної допомоги, оскільки зазначена позивачем підстава для виплати такої допомоги порівняно з підставами інших військовослужбовців, яким виплачено матеріальну допомогу є менш значною. Представник відповідача посилався також на те, що у протоколу комісії про виплату грошової допомоги навпроти прізвища ОСОБА_1 міститься запис, скріплений гербовою печаткою «запис зроблено помилково». Крім цього, рішення комісії для розгляду рапортів носять для командира частини рекомендаційний характер і не позбавляють командира приймати такі рішення щодо нарахування та виплати чи не виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям одноособово.

25.07.2019 позивач подав відповідь на відзив, в якій вказав, що жодної помилки щодо рішення комісії про надання йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не було, комісія одноголосно проголосувала за надання йому такої допомоги, жодного службового розслідування по факту помилкового внесення до списку осіб, які рекомендувала комісія для надання допомоги керівництвом відповідача не ініціювалось.

26.11.2019 представник відповідача подав заперечення, в яких зазначив, що визнання протиправними дій комісії не потягне жодних правових наслідків, оскільки остаточне рішення приймає командир частини одноособово. Комісія не наділена повноваженнями приймати рішення щодо виплати чи відмови у виплаті матеріальної допомоги. Виходячи з фінансування відповідача у 2018 році, матеріальну допомогу міг отримати лише один з 5-ти військовослужбовців, які звернулися з відповідними рапортами.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив. Просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

06.08.2018 відповідач прийняв наказ № 257ад «Про створення комісії для розгляду рапортів про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2018 році».

13.09.2018 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.

28.09.2018 відбулося засідання комісії для розгляду рапортів, результати якого відображені в протоколі № 4 від 28.09.2018.

У листі від 31.05.2018 №328 відповідач повідомив позивача про те, що на підставі рішення комісії для розгляду рапортів для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань позивач не включений до переліку осіб, яким необхідно таку допомогу виплатити.

Вважаючи протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо не включення до наказу № 214 від 28.09.2018 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з наступного.

Стаття 17 Конституції України встановлює, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, стаття 1 вказаного Закону передбачає, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Згідно з ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 (далі Постанова № 704) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (п. 3 Постанови № 704).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260).

Відповідно до п. 4 Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає:

-посадовий оклад;

-оклад за військовим званням;

-надбавку за вислугу років;

-підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний;

-надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання;

-доплати за науковий ступінь та за вчене звання;

-премію;

-морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування;

-одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби;

-інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 1 розділу ХХIV Порядку № 260 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п. 7 розділу ХХIV Порядку № 260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми займаними посадами.

Випускникам військових навчальних закладів із числа осіб, які до зарахування до військового навчального закладу не мали військових звань, і військовослужбовців строкової військової служби в році закінчення військових навчальних закладів матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається у військових частинах, до яких вони направлені для подальшого проходження служби, після вступу до виконання обов`язків за посадами, на які вони призначені.

Пунктом 9 розділу ХХIV Порядку № 260 встановлено, що виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Відповідно до п. 9 наказу Міністерства оборони України № 65 від 15.02.2018 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік» матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 7 вказаного наказу після розгляду заяв військовослужбовців. У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та з інших соціально-побутових питань), які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби.

Наказом від 06.08.2018 № 257ад «Про створення комісії для розгляду рапортів про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2018 році» призначено та затверджено склад комісії військової частини НОМЕР_1 для розгляду рапортів з клопотанням про виплату у 2018 році матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 . Комісії в своїй діяльності керуватися Порядком № 260.

Суд встановив, що 13.09.2018 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, у зв`язку з важким станом здоров`я. До вказаного рапорту долучив копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 9050.

В протоколі № 4 від 28.09.2018 зафіксовано результати засідання комісії для розгляду рапортів, в якому зазначено, що комісією прийнято рішення про клопотання перед командиром військової частини НОМЕР_1 про надання матеріальної допомоги, зокрема, старшому прапорщику ОСОБА_1 . Проте, навпроти вказаного запису міститься запис, скріплений печаткою, про те, що такий зроблено помилково.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 (голова комісії для розгляду рапортів) пояснив, що за результатом розгляду рапорта позивача, комісія проголосувала за відмову в наданні йому грошової допомоги. Секретар комісії ОСОБА_4 повідомила про те, що помилково внесла позивача до списку осіб, яким рекомендовано надати допомогу. Також пояснив, що секретар комісії самостійно усунула помилковий запис у протоколі комісії.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 (секретар комісії для розгляду рапортів) пояснила, що при голосуванні комісія проголосувала за відмову в наданні йому грошової допомоги. Проте, при оформленні протоколу нею допущено помилку в частині внесення позивача до списку осіб, яким рекомендовано надати грошову допомогу. Про вказану обставину повідомила ОСОБА_2 та внесла відповідні виправлення.

Оцінивши в сукупності докази суд дійшов висновку, що рішення про надання грошової допомоги на підставі рапорта позивача, зазначена комісія не приймала.

Разом з тим, відповідач не подав суду належних до допустимих доказів щодо прийняття рішення комісією для розгляду рапортів з клопотанням про виплату у 2018 році матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 про відмову позивачу у наданні матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовців за результатом розгляду його рапорта.

Вказані обставини дають суду підстави для висновку про те, що комісія для розгляду рапортів за результатами розгляду рапорту позивача на засіданні 28.09.2018 не прийняла відповідного рішення про надання грошової допомоги.

За таких обставин, суд відповідно до положень ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) з метою повного захисту порушеного права позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність комісії для розгляду рапортів з клопотанням про виплату у 2018 році матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорта ОСОБА_1 про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовців, зареєстрованого 28.09.2018 за №1438/161.

З метою ефективного захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати комісію для розгляду рапортів з клопотанням про виплату у 2018 році матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовців, зареєстрованого 28.09.2018 за №1438/161, та прийняти відповідне рішення за результатами його розгляду.

У зв`язку з тим, що комісія не прийняла рішення за результатом розгляду рапорта позивача, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності командира військової частини НОМЕР_1 щодо не включення позивача до наказу №214 від 28.08.2018 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, про визнання протиправними дій комісії для розгляду рапортів та дій командування військової частини НОМЕР_1 щодо безпідставного надання переваг у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік іншим військовослужбовцям, незважаючи на важку хворобу, та щодо безпідставного віднесення до членів сім`ї військовослужбовців, які разом з ними не проживали та не вели спільного побуту, віднесення тестя військовослужбовця до категорії рідних по крові, а також про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:
позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність комісії для розгляду рапортів з клопотанням про виплату у 2018 році матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорта ОСОБА_1 про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовців, зареєстрованого 28.09.2018 за №1438/161.

Зобов`язати комісію для розгляду рапортів з клопотанням про виплату у 2018 році матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовців, зареєстрованого 28.09.2018 за №1438/161, та прийняти відповідне рішення за результатами його розгляду.

У задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності командира військової частини НОМЕР_1 щодо не включення ОСОБА_1 до наказу №214 від 28.08.2018 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, незважаючи на рішення комісії про надання такої допомоги, підтверджене протоколом № 4 від 28.09.2018; визнання протиправними дій комісії з розгляду рапортів та дій командування військової частини НОМЕР_1 щодо безпідставного надання переваг у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік іншим військовослужбовцям, незважаючи на важку хворобу, та щодо безпідставного віднесення до членів сім`ї військовослужбовців, які разом з ними не проживали та не вели спільного побуту, віднесення тестя військовослужбовця до категорії рідних по крові, а також про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 02 січня 2020 року.

Суддя А.Г. Гулик