Справа № 522/21484/19
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2019-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-ваі/522/8/19
УХВАЛА

28 грудня 2019 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Домусчі Л.В., розглянувши заяву адвоката Самолюк В.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 про відвід головуючого в адміністративній справі за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянки Афганістану ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться адміністративна справа за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянки Афганістану ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Ухвалою суду від 20 грудня 2019 року відкрито провадження по справі та призначений розгляд справи під головуванням судді Приморського районного суду м. Одеси Чернявської Л.М.

Ухвалою суду (с. Чернявська Л.М.) від 27.12.2019 року в задоволенні заяви про відвід судді було відмовлено, у зв`язку з тим, що заявником не надано жодного допустимого, належного, достовірного та достатнього доказу, які б підтверджували наявність підстав для відводу судді. Провадження у справі було зупинено на час вирішення цього питання іншим суддею згідно ч.4 ст.40 КАС України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 27.12.2019 року, розгляд заяви про відвід судді розподілено на суддю Свячену Ю.Б.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Свяченої Ю.Б. від 27.12.2019 року взято самовідвід у вирішенні питання про відвід головуючого судді Чернявської Л.М. по розгляду адміністративної справи за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 28.12.2019 року, розгляд заяви про відвід судді розподілено на суддю Домусчі Л.В.

Пунктом восьмим статті 40 КАС України визначено, що суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Ознайомившись із заявою адвоката Самолюк В.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 про відвід судді, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу, з наступних підстав.

Підстави, за яких суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу) визначені у ст.36 КАС України, зокрема, якщо інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Також, підставами відводу (самовідводу) законодавець визначив недопустимість повторної участі судді в розгляді справи (ст.37 КАС).

Крім того, законодавець передбачив і запобігання зловживанням учасниками процесу права на заяву відводу. Пунктом четвертим статті 36 КАС встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не можу бути підставою для відводу.

За умовами ч.3 ст.39 КАС України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді (ч.4 ст.36 КАС України).

Отже, з огляду на вказану норму закону, суд вважає, що незгода адвоката Самолюк В.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу, відповідно до положень ч.4 ст. 36 КАС України.

Судом встановлено, що Ухвалою суду від 24 грудня 2019 року відмовлено у задавлені заяви адвоката ОСОБА_2 В., який представляє інтереси відповідачки громадянки Афганістану ОСОБА_1 про передачу справи за підсудністю до Ківерцівського районного суду Волинської області. Забезпечено право відповідача та представника на ознайомлення з матеріалами справи.

26 грудня 2019 року до суду надійшла апеляційна скарга на ухвалу від 24 грудня 2019 року.

Однак, відповідно до п.6 ст.294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені а апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Також 26 грудня 2019 року до суду надійшли заяви адвоката Самолюк В.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 про відкладення судового засідання для забезпечення явки відповідача у судове засідання та про заперечення щодо участі перекладача в режимі відеоконференції.

27 грудня 2019 року представник позивача звернувся до суду з письмовими поясненнями.

В судовому засіданні 27 грудня 2019 року адвокат Самолюк В.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 просив відкласти розгляд справи для забезпечення особистої участі відповідача у розгляді справи.

Представники позивача заперечували проти задоволення клопотання, оскільки розгляд цієї справи відноситься до термінового, але відкладення розгляду справи судом здійснювалось. Вважають, що адвокат, який представляє інтереси відповідачки штучно затягує розгляд термінової справи.

Суд продовжив розгляд справи, враховуючи терміни, які встановлені для розгляду зазначеної категорії справи.

Відповідно до ч.5 ст. 44 ЦПК України, учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" ("De. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п.26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії", від 28 жовтня 1998 року, п.45).

У справі "П`єрсак проти Бельгії" Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, але якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об`єктивному розгляді справи.

Враховуючи вищевикладене, а також практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше, вивчивши мотиви, наведені заявником у заяві про відвід судді, суд приходить до висновку, що заявлений відвід не може бути задоволений, оскільки він суперечить діючим нормам Закону, заявник не навів належних доказів щодо упередженності головуючого судді та що існують обставини, що викликають сумнів в її об`єктивності.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для відводу судді Приморського районного суду м. Одеси Чернявської Л.М. у адміністративній справі № 522/21484/19

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.35-40 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви адвоката Самолюк В.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 про відвід головуючого в адміністративній справі за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянки Афганістану ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Повернути справу для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Домусчі Л.В.