Справа № 440/4100/19
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2020-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4100/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

28 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 (надалі - позивач; ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації (надалі - відповідач), з урахуванням уточненої позовної заяви /а.с. 33-35/, про визнання протиправним та скасування рішення Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації від 22 липня 2019 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язання Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації призначити та виплатити державну допомогу ОСОБА_1 при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 41280,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 разом із малолітньою дитиною у зв`язку з проведенням антитерористичної операції, змушена була покинути своє постійне місце проживання, зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . 21 липня 2019 року позивач звернулася до Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації з заявою про виплату допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яку отримала повідомлення відповідача №1164 від 22 липня 2019 року про відмову в призначенні державної допомоги при народжені дитини у зв`язку з тим, що відповідна заява була подана ОСОБА_1 до органу соціального захисту населення пізніше, ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. Позивач не заперечує факт пропуску строку звернення за призначенням допомоги при народженні дитини, однак, вказує про відсутність об`єктивної можливості вчасно подати заяву щодо виплати допомоги .

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року прийнято позову заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №440/4100/19, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

29 листопада 2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву /а.с. 54/, у якому представник Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачу було відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини, оскільки ОСОБА_1 звернулася до відповідача з порушенням строку, встановленого пунктом 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Згідно довідки №, виданої ОСОБА_1 31 липня 2017 року, про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 /а.с. 38/.

Рішенням Миргородського районного суду Полтавської області від 01 серпня 2017 року у справі №541/1636/17 заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини - задоволено частково. Встановлено факт народження у громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Луганськ, паспорт НОМЕР_1 , виданий Жовтневим РВ ГУМВС України в Луганській області дитини -хлопчика, ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Луганськ. В решті вимог заяви відмовлено /а.с. 44-45/.

02 серпня 2017 року Миргородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області видано свідоцтво про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (запис поновлено) Серії НОМЕР_3 /а.с. 47/.

Згідно довідки № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої 24 липня 2018 року ОСОБА_2 , останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 .с. 46/.

22 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації з заявою про призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, а саме першої допомоги при народженні дитини (дата реєстрації заяви 22.07.2019 №668) /а.с. 56-57/.

Управлінням соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації складено повідомлення № 1164 від 22 липня 2019 року про відмову у призначенні допомоги при народженням дитини ОСОБА_1 , яким повідомлено, що державна допомога при народженні дитини (на сина ОСОБА_2 , 2016 року народження) не призначена відповідно до пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 "Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми": "Допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини" /а.с. 48, 55/.

Позивач не погодився з рішенням Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації від 22 липня 2019 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, викладеним у заявах по суті, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 3 Конституції України визначено визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (надалі Закон № 2811-XII).

Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2811-XII громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону № 2811-XII одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина 1 статті 5, частина 1 статті 10 Закону), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811-XII.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

За приписами статті 11 Закону № 2811-XII для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (надалі - Порядок № 1751).

Призначення і виплата державної допомоги сім`ям з дітьми здійснюються управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі створення) рад. Для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається: 1) заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 2) копія свідоцтва про народження дитини (з пред`явленням оригіналу) (пункт 11 Порядку).

Згідно з пунктом 12 Порядку № 1751 допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Згідно пункту 43 Порядку № 1751 документи, необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, розглядаються органом, що призначає і виплачує державну допомогу, протягом десяти днів з дня подання заяви.

Про призначення державної допомоги сім`ям з дітьми чи про відмову в її призначенні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і виплачує зазначену допомогу, видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення протягом п`яти днів після прийняття відповідного рішення.

Як встановлено судом, рішенням Миргородського районного суду Полтавської області від 01 серпня 2017 року у справі №541/1636/17 заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини - задоволено частково. Встановлено факт народження у громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Луганськ, паспорт НОМЕР_1 , виданий Жовтневим РВ ГУМВС України в Луганській області дитини -хлопчика, ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Луганськ. В решті вимог заяви відмовлено /а.с. 44-45/.

02 серпня 2017 року Миргородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області видано свідоцтво про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Україна, (запис поновлено) Серії НОМЕР_4 /а.с. 47/.

22 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації з заявою про призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, а саме першої допомоги при народженні дитини (дата реєстрації заяви 22.07.2019 №668) /а.с. 56-57/.

Разом із заявою позивачем було подано заяву про виплату пенсії або грошової допомоги /а.с. 58/, копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (запис поновлено) Серії НОМЕР_4 /а.с. 59/, копії довідки від 24.07.2018 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 /а.с. 60/ та довідки від 31.07.2017 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 /а.с. 61/.

Отже, станом на час звернення позивача до відповідача з заявою про призначення допомоги при народженні дитини, ОСОБА_1 було пропущено встановлений законодавством строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини (12 календарних місяців після народження дитини).

Водночас, суд враховує, що за відсутності свідоцтва про народження дитини позивач була позбавлена можливості звернутися з відповідною заявою про призначення допомоги при народженні дитини, оскільки необхідною умовою для звернення позивача з такою заявою є наявність свідоцтва про народження дитини, копія якого має бути додана до такої заяви (з пред`явленням оригіналу).

Суд зазначає, що 14 квітня 2014 року набрав чинності Указ Президента України від 14.04.2014 №405/2014, яким уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та Перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення затверджені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р.

До вказаного Переліку внесено, зокрема м. Луганськ Луганської області, де проживала ОСОБА_1 і з якого позивач переміщена на контрольовану територію та взята на облік внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до пункту 8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595, особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеними особами, місце проживання яких зареєстровано на території проведення антитерористичної операції ( АДРЕСА_1 ), а фактичним місцем проживання/перебування на території України є: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 31 липня 2017 року №, від 24 липня 2018 року №, копії яких наявні в матеріалах справи /а.с. 38, 46/.

До суду не надано доказів скасування вказаних вище довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Парламентська асамблея Ради Європи 12 жовтня 2016 року ухвалила дві резолюції щодо України, в яких закликала українську владу: спростити, наскільки це можливо, повсякденне життя мешканців непідконтрольних територій і переміщених осіб з цих районів за рахунок скорочення адміністративних процедур щодо доступу до виплати пенсій і соціальної допомоги та сприяння доступу жителів до правосуддя шляхом належного оснащення та кадрового забезпечення судів у районах, підконтрольних уряду, чия юрисдикція була поширена на непідконтрольні території (16.3).

Частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 226/318/17, від 06 лютого 2018 року у справі № 243/6956/1, від 20 листопада 2018 року у справі №226/317/17, від 31 жовтня 2019 року у справі №226/2082/16-а.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, право на отримання допомоги при народженні дитини є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що позивач була змушена змінити місце проживання у зв`язку з проведенням антитерористичної операції, ОСОБА_1 зверталася до суду про встановлення факту народження дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зважаючи на те, що 24 липня 2018 року видано довідку № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 , суд вважає, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, ОСОБА_1 має право на призначення державної допомоги при народженні дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, рішення Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації про відмову ОСОБА_1 в призначенні державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене повідомленням №1164 від 22 липня 2019 року, було прийнято без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, тобто необґрунтовано, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд зауважує, що наявність дискреційних повноважень не означає, що суб`єкт владних повноважень може діяти свавільно при прийнятті тих чи інших рішень, такі повноваження мають межу.

За правовою позицією, яку Європейський суд з прав людини неодноразово викладав у своїх рішеннях, у національному законодавстві повинно бути з достатньою чіткістю визначено межі та спосіб здійснення відповідних дискреційних повноважень державних органів з метою забезпечення особам мінімального рівня захисту, на який вони мають право в умовах верховенства права в демократичному суспільстві.

При цьому, презюмується, що дискреційними повноваженнями є повноваження обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є законною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". У такому випадку суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде законним.

Натомість, у деяких справах, відповідач - орган державної влади помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій.

Підставою для відмови у прийнятті такого рішення можуть бути лише визначені законодавством обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд, існує лише один правомірний варіант поведінки.

Тож у кожному конкретному випадку на підставі досліджених судом конкретних обставин у справі суд оцінює законність, обсяг, способи та межі застосування дискреційних повноважень представниками владних органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення КСУ від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003 та від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільств і держави.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на вищевикладене, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача у даних спірних правовідносинах, суд вважає за необхідне зобов`язати Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зважаючи на те, що на час вирішення даної справи рішення про призначення відповідної допомоги відповідачем не прийнято, позовна вимога про зобов`язання Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації виплатити державну допомогу ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 41280,00 грн. є передчасною, необґрунтованою та задоволенню не підлягає, оскільки суд не може під час прийняття цього рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 1536 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією №2 від 16 жовтня 2019 року, квитанцією №1 від 16 жовтня 2019 року /а.с. 8/, а також виписками про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України /а.с. 50, 51/.

Порядок розподілу судових витрат врегульовано статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини 1 якої: при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на вище викладене, оскільки адміністративний позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 243-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) до Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації (ідентифікаційний код 3195085, вул. Гоголя, 80, м. Миргород, Полтавська область, 37600) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації про відмову ОСОБА_1 в призначенні державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене повідомленням №1164 від 22 липня 2019 року.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя С.С. Сич