Справа № 460/2738/19
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2019-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 грудня 2019 року м. РівнеСправа №460/2738/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - ГУ ДПС у Рівненській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.06.2019 №-1714, від 31.05.2018 №7-1714 та від 04.09.2017 №04, №04, №04, №04, №04, №04, №04.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з отриманим листом відповідача заборгованість із земельного податку з фізичних осіб на загальну суму 546,72 грн виникла внаслідок прийняття ГУ ДФС у Рівненській області оспорюваних податкових повідомлень-рішень. Вказані рішення за позицією відповідача були прийняті на підставі інформації Ремчицької сільської ради про земельні ділянки, «які рахувалися» за позивачем. Проте, ОСОБА_1 не мала і не має у власності або користуванні земельних ділянок в с.Ремчиці. Вважає, що оспорювані рішення винесені контролюючим органом з порушенням норм чинного податкового законодавства України, а тому підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 16.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву. Витребувано від відповідача копії оскаржених податкових повідомлень-рішень, докази їх вручення позивачу, розрахунки та всі наявні документи, що слугували підставою для прийняття таких податкових повідомлень-рішень.

Відповідачем подано до суду відзив, у якому він заперечив проти заявлених позовних вимог. Зокрема, зазначив, що відповідно до наданої інформації Ремчицької сільської ради, за громадянкою ОСОБА_1 рахувалися такі земельні ділянки: 2017 року - дві земельні ділянки площею по 2,70 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства (поза межами населеного пункту) не більше як 2 га; 2018 року - одна земельна ділянка площею 2,70 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства (поза межами населеного пункту) не більше як 2 га; 2019 року - одна земельна ділянка площею 2,70 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства (поза межами населеного пункту) не більше як 2 га. Відповідно до положень податкового законодавства у межах граничних норм для громадянки ОСОБА_1 була надана пільга для ведення особистого селянського господарства - у розмірі не більш як 2 гектари, на різницю винесено оспорювані податкові повідомлення-рішення. Станом на 31.10.2019 за позивачем рахується борг в сумі 546,72 грн без нарахування штрафних санкцій та пені.

На виконання вимог ухвали суду надано докази, що наявні у реорганізованого контролюючого органу Вараського управління Головного управління ДПС у Рівненській області, а саме: копії корінців податкових повідомлень-рішень від 27.06.2019 №-1714, від 31.05.2018 №7-1714 та інформацію Ремчицької сільської ради. Інші витребувані докази відсутні.

Вважає, що оспорювані рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відповіді на відзив позивач підтримав позицію, викладену в позові, вважає, що твердження відповідача є необґрунтованими.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

З листа ГУ ДПС у Рівненській області від 23.09.2019 № 590/ФОП/17-00, надісланого на адвокатський запит в інтересах ОСОБА_1 , та з відзиву позовну заяву встановлено, що на підставі наданих виконавчим комітетом Ремчицької сільської ради Рівненської області документів (а.с.32-34) та на виконання вимог Податкового кодексу України (далі - ПК України) ГУ ДФС у Рівненській області було прийнято податкові повідомлення-рішення від 04.07.2017:

№04, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку на суму 46,17 грн;

№04, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку на суму 72,55 грн;

№04, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку на суму 54,65 грн;

№04, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку на суму 81,03 грн;

№04, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку на суму 54,65 грн;

№04, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку на суму 72,55 грн;

№04, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку на суму 46,17 грн.

Позивач у позові просила витребувати такі податкові повідомлення-рішення від відповідача, однак відповідач на ухвалу суду витребуваних податкових повідомлень-рішень не надав.

Окрім цього, з матеріалів справи встановлено, що ГУ ДФС у Рівненській області на підставі наданих виконавчим комітетом Ремчицької сільської ради Рівненської області документів (а.с.36-37) та на виконання вимог ПК України було прийнято податкове повідомлення-рішення від 31.05.2018 №7-1714 (а.с.28), яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку на суму 46,30 грн.

Також ГУ ДФС у Рівненській області на підставі наданих виконавчим комітетом Ремчицької сільської ради Рівненської області документів (а.с.29-31) та на виконання вимог ПК України було прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.07.2019 №-1714 (а.с.28), яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку на суму 46,07 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеними рішеннями податкового органу, ОСОБА_1 звернулася із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, та порядок їх адміністрування, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює ПК України.

Пунктом 1.1 статті 1 ПК України визначено, що він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 41.1 статті 41 ПК України, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Положеннями пункту 10.1 та 10.2-1 статті 10, підпункту 265.1.3 пункту 265.1 статті 265 ПК України визначено, що податок на майно, складовою якого є плати за землю, відноситься до місцевих податків. Специфіка місцевих податків полягає в тому, що їх встановлюють місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення, зокрема, податку на майно (в частині плати за землю, крім земельного податку за лісові землі).

Підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Так, статтями 269, 270 ПК України передбачено, що платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, а об`єктами оподаткування - земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до положень статті 271 ПК України, базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (пп.271.1.1 п.271.1); площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено (пп.271.1.2 п.171.1).

Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (пп.271.2).

Згідно з п.281.1 ст.281 ПК України від сплати податку звільняються:

особи з інвалідністю першої і другої групи (пп.281.1.1);

фізичні особи, які виховують трьох і більше дітей віком до 18 років (пп281.1.2);

пенсіонери (за віком) (пп281.1.3);

ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (пп281.1.4);

фізичні особи, визнані законом особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (пп.281.1.5).

Пунктом 281.2 статті 281 ПК України передбачено, що звільнення від сплати податку за земельні ділянки, передбачене для відповідної категорії фізичних осіб пунктом 281.1 цієї статті, поширюється на земельні ділянки за кожним видом використання у межах граничних норм для ведення особистого селянського господарства - у розмірі не більш як 2 гектари.

Відповідно до п.284.1 ст.284 ПК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 286.1 статті 286 ПК України регламентовано, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, відповідно до положень п.284.1 ст.284, п. 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, при цьому органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Суд враховує, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні відомості щодо права власності, іншого речового права, іпотеки, обтяження громадянки ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (а.с.12).

З матеріалів справи встановлено, що податкові повідомлення-рішення сформовані на підставі даних, наданих виконавчим комітетом Ремчицької сільської ради Рівненської області, згідно з якими у позивача в користуванні перебувала земельна ділянка (пай - немає права власності) для ведення особистого селянського господарства площею 2,7 га в селі Ремчиці Сарненського району Рівненської області.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 5 червня 2003 року № 899-IV, зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 899-IV), основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є:

свідоцтво про право на спадщину;

посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай);

рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї.

Суд зазначає, що відомості, надані контролюючому органу Ремчицькою сільською радою, не містять жодної інформації щодо документального підтвердження в розумінні ст.2 Закону № 899-IV права позивача на земельну частку (пай).

Відповідачем до відзиву надано всі наявні в нього докази на підтвердження правомірності оскаржених податкових повідомлень-рішень, при цьому суд зауважує про відсутність в наданих матеріалах даних державного земельного кадастру щодо позивача, які відповідно до п. 286.1 статті 286 ПК України були підставою для нарахування земельного податку, а також і жодних документально підтверджених відомостей щодо права позивача на земельну частку (пай).

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 74 КАС України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач на підтвердження правомірності оспорюваних податкових повідомлень-рішень не надав суду документально підтверджених відомостей ні з відзивом, ні на вимогу суду, викладену в ухвалі суду про відкриття провадження у справі. Обґрунтованих підстав ненадання таких доказів суду не надано.

Окремо суд зауважує про відсутність в матеріалах справи спірних податкових повідомлень-рішень за 2017 рік, позаяк ні на адвокатський запит в інтересах позивача (а.с.9), ні на вимогу суду такі рішення контролюючим органом надані не були. Також відсутні належні й допустимі докази вручення платнику податків таких податкових повідомлень-рішень, а відтак і узгодження визначених ними грошових зобов`язань.

За відсутності вищевказаних оспорюваних рішень суд позбавлений можливості перевірити їх належність та допустимість, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами.

Більше того, відсутність таких рішень ставить під сумнів їх існування та, як наслідок, існування податкового зобов`язання позивача, визначеного такими рішеннями, адже пунктом 286.5 статті 286 ПК України передбачено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення.

Також суд звертає увагу на відсутність будь-яких доказів надіслання контролюючим органом позивачу податкових повідомлень-рішень від 31.05.2018 №7-1714 та від 27.07.2019 №-1714, при цьому в наданих відповідачем копіях корінців таких податкових повідомлень-рішень відсутні підписи платника податків про їх отримання (а.с.10).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп.21.1.1 п.21.1 ст.21 ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування, не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження правомірності оскаржених податкових повідомлень-рішень. За таких обставин, позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України документально підтверджені судові витрати суд присуджує на користь позивача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номерНОМЕР_1) до Головного управління ДПС у Рівненській області (вул.Відінська, буд. 12, м. Рівне, 33023; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 04.09.2017 №04, №04, №04, №04, №04, №04, №04; від 31.05.2018 №7-1714; від 27.06.2019 №-1714.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номерНОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області (вул.Відінська, буд. 12, м. Рівне, 33023; ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2019 року.

Суддя Дорошенко Н.О.