Справа № 480/1618/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 р.Справа № 480/1618/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Старосуда М.І. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

представника позивача Рижова С.Є.

представника відповідача Войтенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№56)" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, м. Суми, повний текст складено 08.07.2019 року по справі № 480/1618/19

за позовом Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№56)"

до Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№56)" (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Сумській області (надалі по тексту відповідач) в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 21.03.2019 № про застосування штрафної санкції у сумі 510 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 21.03.2019 № про збільшення суми податку на доходи фізичних осіб - 395751,21 грн. з яких за податковим зобов`язанням - 136887,10 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 224962,09 грн., сума пені - 33902,02 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 21.03.2019 № про збільшення суми військового збору - 4188,35 грн., з яких за штрафними (фінансовими) санкціями - 3595,63 грн., сума пені - 388,61 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 21.03.2019 № про застосування штрафних санкцій в сумі 182442,59 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу від 21.03.2019 № про сплату боргу (недоїмки) в сумі 364885,18 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 21.03.2019 № про застосування штрафних санкцій в сумі 170 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 року в задоволенні адміністративного позову Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№56)" до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги, що засуджені до позбавлення волі залучались до виконання робіт на підставі цивільно-правових угод, укладених між ДУ «Роменська виправна колонія (№56)», як виконавцем та позивачем, як замовником, роботодавцем засуджених була ДУ «Роменська виправна колонія (№56).

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що з 21.01.2019 по 01.02.2019 ГУ ДФС у Сумській області була проведена планова виїзна перевірка ДП "Підприємство ДКВС України (№ 56)" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.10.2015 по 30.09.2018 та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.09.2018.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 15.02.2019 № 179/18-28-13-04/8680750/11 (а.с. 14-29).

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем:

1. вимог підпункту "б" пункту 176.2. ст. 176 ПК України, в результаті подання звітності форми 1 ДФ за IV квартал 2015 - III квартал 2018 з недостовірними даними;

2. пункту 31.3. ст. 31, пункту 33.1 ст. 33 , пункту 54.2. ст. 54, підпункту 54.3.5. пункту 54.3. ст. 54, абз. 2 п. 57.1 ст. 57, п. 176.2. ст. 176, підпункту 168.1.2, підпункту 168.1.4, підпункту 168.1.5 пункту 168.1 ст.168 ПК України, в результаті чого позивачем несвоєчасно сплачено до бюджету податок на доходи з фізичних осіб з заробітної плати працюючих та грошового забезпечення військовослужбовців в розмірі 191403,41 грн. за період з 01.10.2015 по 30.09.2018, несвоєчасно сплачено до бюджету податок на доходи з фізичних осіб з заробітної плати засуджених в розмірі 3000 грн., не перерахованого до бюджету податок на доходи з фізичних осіб під виплачену заробітну плату працюючих та грошового забезпечення військовослужбовців в розмірі 76586,47 грн., не перераховано до бюджету податок на доходи з фізичних осіб під виплачену заробітну плату засуджених в розмірі 134224,94 грн., станом на 30.09.2018, з урахуванням термінів, встановлених пункту 102.1 ст. 102 ПК України, на суму несвоєчасно сплаченого податку на доходи фізичних осіб нарахована пеня в сумі 33913,9 грн.;

3. підпункту 168.1.2, підпункту168.1.4, підпункту 168.1.5 пункту 168.1 ст. 168, підпункту 1.2 пункту 16 прим 1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Кодексу, у зв`язку з чим позивачем не своєчасно перераховано до бюджету військовий збір з доходи у вигляді заробітної плати засуджених на загальну суму 5290,42 грн. та не перерахування до бюджету військового збору при виплаті доходів у вигляді заробітної плати засудженим в сумі 204,11 грн. під виплачену заробітну плату станом на 30.09.2018, з урахуванням термінів, встановлених пункту 102.1 ст. 102 ПК України, на суму несвоєчасно сплаченого військового збору нарахована пеня в сумі 388,61 грн.;

4. пункту 2 ст. 6, ст. 8, пункту 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме у період з 01.10.2016 по 30.09.2018 ДП "Підприємство ДКВС України (№ 56)" занижено суму нарахованого єдиного внеску у розмірі 364885,18 грн. за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених;

5. підпункту 4 пункту 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" внаслідок несвоєчасного подання звіту про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суми грошового забезпечення за квітень 2017 року.

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Сумській області прийнято рішення (які є предметом розгляду даної справи) від 21.03.2019:

- № на суму 395751.21 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням 136 887,1 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 224 962,09 грн., сума пені відповідно до ст. 129 ПК України 33902,02 грн.;

- № на суму 4188,35 грн., в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 3 595,63 грн., сума пені відповідно до ст. 129 Податкового кодексу України 388,61 грн.;

- № про застосування штрафної санкції у сумі 510 грн.;

- № про сплату боргу по єдиному соціальному внеску в сумі 364 885,18 грн.;

- № про застосування штрафної санкції в розмірі 182 442,59 грн.;

- № про застосування штрафної санкції у сумі 170 грн. (а.с. 8-13).

Підставою для прийняття вказаних рішень і донарахування суми податкових зобов`язань та застосування штрафних санкцій, є висновки податкового органу, викладені в акті перевірки.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваних рішень контролюючого органу.

Колегія суддів, частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом оскарження у справі, зокрема, є податкове повідомлення - рішення від 21.03.2019 № про збільшення суми податку на доходи фізичних осіб - 395751,21 грн. з яких за податковим зобов`язанням - 136887,10 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 224962,09 грн., сума пені - 33902,02 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення зокрема грунтується на висновках контролюючого органу про те, що позивачем не своєчасно було сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб з заробітної плати засуджених в розмірі 3000,00 грн, не перераховано до бюджету податок на доходи з фізичних осіб під виплачену заробітну плату засуджених в розмірі 134224,94 грн.

Також, предметом оскарження у справі є податкове повідомлення - рішення від 21.03.2019 № про застосування штрафної санкції у сумі 510 грн., податкове повідомлення - рішення від 21.03.2019 № про збільшення суми військового збору - 4188,35 грн., з яких за штрафними (фінансовими) санкціями - 3595,63 грн., сума пені - 388,61 грн., рішення від 21.03.2019 № про застосування штрафних санкцій в сумі 182442,59 грн., вимога від 21.03.2019 № про сплату боргу (недоїмки) в сумі 364885,18 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення грунтуються на тому, що позивачем у період з 01.10.2015 р. по 30.09.2018 р. не було включено до податкового розрахунку ф.1-ДФ сум доходу, нарахованого особам, засудженим до позбавлення волі за ознакою «102», не було своєчасно перераховано до бюджету військовий збір з доходів заробітної плати засуджених, у період з 01.10.2016 р. по 30.09.2018 р. було занижено суму нарахованого єдиного внеску за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених у розмірі 1658569,00 грн.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI, який зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Положеннями статті 162 Податкового Кодексу України визначено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема податковий агент.

Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 167.1 статті 167 Податкового Кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.48 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Порядок оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом, визначений п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Положеннями п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно зі ст. 18 Податкового кодексу України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

В силу положень ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.

Чинним законодавством не визначено порядок оподаткування доходів фізичних осіб, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі.

В свою чергу аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особою відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку; на податкового агента покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Отже, обов`язок з утримання та сплати сум податку з доходів фізичних осіб покладається на роботодавця такого платника.

Приймаючи оскаржувані рішення, відповідач виходив із того, що позивач мав утримувати та сплачувати податок з доходів фізичних осіб, військовий збір та єдиний внесок із доходів (заробітної плати) засуджених до позбавлення волі осіб.

Позивач із таким висновком не погоджується та вважає, що він не є роботодавцем засуджених, а тому не має обов`язку утримувати спірні податки та збори.

Так, Державне підприємство "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№56)" є державною установою, яка входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до п.п. 6 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу в Україні" підприємства установ виконання покарань проводять свою діяльність відповідно до законодавства з урахуванням таких особливостей: трудові відносини засуджених регулюються законодавством про працю з урахуванням вимог кримінально-виконавчого законодавства.

Статтею 118 Кримінально-виконавчого кодексу України (в редакції станом на 08.10.2016 року) визначено, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати та залучаються до суспільно корисної праці у місцях і на роботах, визначених адміністрацією колонії, з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за строковим трудовим договором, що укладається між засудженим і виправною колонією (слідчим ізолятором), за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції.

Відповідно до абазу 3 ч.1 ст.118 Кримінально-виконавчого кодексу України праця засуджених до позбавлення волі регулюється законодавством про працю з особливостями, визначеними цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 118 Кримінально-виконавчого кодексу України /в редакції станом на 28.08.2018 року/ засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг. Такі договори погоджуються адміністрацією колонії та повинні містити порядок їх виконання. Адміністрація зобов`язана створювати умови для праці засуджених за договорами цивільно-правового характеру та трудовими договорами.

З аналізу вказаних норм законодавства випливає, що до 28.08.2018 року засуджені залучалися до праці на підприємствах, перебуваючи у трудових відносинах з виправною колонією, починаючи з 28.08.2018 року регулювання трудових відносин засуджених змінилося та трудові відносини виникають між засудженими та підприємствами, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг, на підставі відповідних договорів.

Згідно статті 122 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені до позбавлення волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п. 1.2 Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 07.03.2013 № 396/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.03.2013 за № 387/22919, засуджені залучаються до праці: у центрах трудової адаптації; у майстернях, підсобних господарствах установ та слідчих ізоляторів; на підприємствах установ виконання покарань; на підприємствах державної або інших форм власності за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції відповідно до укладених угод між установою, де відбуває покарання засуджений, та замовником; на роботах з господарського обслуговування установ та слідчих ізоляторів.

Згідно з п. 5.1 зазначеної Інструкції праця засуджених оплачується відповідно до її кількості і якості.

Підприємства установ розраховують тарифні ставки, посадові оклади для диференціації оплати праці залежно від професії і кваліфікації засуджених, складності й умов виконуваних ними робіт.

Заробітна плата, нарахована засудженим, за умови виконання ними норми виробітку (денної, тижневої, місячної) або тривалості робочого часу (у тому числі при залученні до робіт на підприємствах державної або інших форм власності) не може бути менше законодавчо встановленого мінімального розміру заробітної плати.

З матеріалів справи слідує, що в період з 01.10.2015 р. по 30.09.2018 р. ДП «Підприємством ДКВС України (№56)» відповідно до договорів №0501 від 05.01.2015 р. « Про надання послуг», №1 від 04.01.2016 р. «Про надання послуг», № А-1 від 03.01.2017 р. « Про залучення засуджених до праці», №А-1 від 02.01.2018 р. «Про залучення засуджених до суспільно корисної праці» укладених з Державною установою «Роменська виправна колонія ( №56) засуджені залучались до праці.

Згідно листа Державної установи «Роменська виправна колонія ( №56) (а.с.74) останньою на підставі вказаних вище договорів засуджені залучалися для роботи на ДП «Підприємством ДКВС України (№56)», у трудових відносинах засуджені з підприємством не перебували.

Згідно акту перевірки нараховану заробітну плату засудженим відповідно до умов вказаних вище договорів ДП «Підприємством ДКВС України (№56)» перераховувало Державній установі «Роменська виправна колонія ( №56) для подальшого розрахунку з засудженими (а.с.17).

Системний аналіз наведених вище нормативно-правових актів, які регламентують спірні правовідносини, дозволяє зробити висновок про те, що в силу вимог закону, в редакції, що діяла до 28.08.2018 року, Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№56)» не є роботодавцем, а особи, засуджені до позбавлення волі були залучені до роботи на підставі договорів, укладених позивачем з Державною установою «Роменська виправна колонія ( №56).

Колегія суддів зазначає, що доказів того, що позивач протягом перевіряємого періоду був роботодавцем для засуджених та укладав з ними строкові трудові договори, здійснював виплату заробітної плати засудженим та сплачував за засуджених загальнообов`язкові державні соціальні виплати відповідачем не надано.

Отже, у спірних правовідносинах позивач не являється роботодавцем для засуджених, а отже не є податковим агентом стосовно заробітної плати та доходів отриманих засудженими до позбавлення волі осіб.

Посилання податкового органу на копії табелів обліку робочого часу та розрахунку заробітної плати за жовтень-грудень 2016 р., 2017р., січень-жовтень 2018 р. як на доказ який підтверджує нарахування позивачем заробітної плати засудженим, колегія суддів до уваги не бере, оскільки як зазначено в акті перевірки позивач нараховану заробітну плату засудженим перераховував Державній установі «Роменська виправна колонія (№56) для подальшого розрахунку з засудженими, а в силу вимог закону Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№56)» не є роботодавцем, а отже у нього відсутній обов`язок з нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб.

Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлено військовий збір.

Підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК визначено що об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід фізичної особи).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що обов`язок з утримання та сплати сум військового збору та єдиного внеску із заробітної плати платника податку покладається на роботодавця такого платника.

У спірних правовідносинах позивач не являється роботодавцем для засуджених.

Посилання апелянта на порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених та заниження суми нарахованого єдиного внеску з доходу у вигляді заробітної плати засуджених, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки позивач у розумінні Закону № 2464 не є платником єдиного внеску.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність обов`язку у позивача щодо сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску за засуджених, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, а відтак, відсутні підстави для донарахування позивачу оскаржуваними рішення відповідача податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску та застосування штрафних санкцій, пені стосовно позивача.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування податкового повідомлення-рішення від 21.03.2019 року №, податкового повідомлення-рішення від 21.03.2019 року № в частині нарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 114300,73 грн в т.ч. основний платіж-65118,03 грн, фінансова санкція 47139,50 грн, пеня-2043,20 грн, податкового повідомлення-рішення від 21.03.2019 року № , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.03.2019 року №, вимоги про сплату боргу від 21.03.2019 року №.

Крім того, податкове повідомлення - рішення від 21.03.2019 № про збільшення суми податку на доходи фізичних осіб зокрема грунтується на висновках контролюючого органу про те, що позивачем було несвоєчасно сплачено до бюджету податок на доходи з фізичних осіб з заробітної плати працюючих та грошового забезпечення військовослужбовців у розмірі 191403,41 грн, не перераховано до бюджету податок на доходи з фізичних осіб під виплачену заробітну плату працюючих та грошового забезпечення військовослужбовців в розмірі 76586,47 грн.

Так, з акту перевірки слідує, що позивачем суму податку на доходи фізичних осіб у розмірі 191403,41 грн було перераховано до бюджету з порушення граничних строків сплати, встановлених пп.168.1.5 п.168.1 ст.168 ПК України.

Відповідно до пп. 168.1.5 п.168.1 ст. 168 ПК України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем не спростовано висновки контролюючого органу про порушення пп.168.1.5 п.168.1 ст.168 ПК України.

Натомість позивач в своїх письмових поясненнях посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що кредиторська заборгованість по перерахуванню податку на доходи фізичних осіб в сумі 76586,54 грн заявлена відповідачем до стягнення в межах 1095 днів.

Проте, колегія суддів зазначає, що предметом даного спору є правомірність нарахування податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, а не стягнення податкового боргу.

Інших доводів в спростування висновків контролюючого органу про не перерахування позивачем до бюджету податку на доходи фізичних осіб у сумі 76586,47 грн позивачем не наведено.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Отже, контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань.

З акту перевірки слідує, що податок на доходи фізичних осіб у сумі 76586,47 грн позивачем не було перераховано за червень-грудень 2017 року та січень-вересень 2018 року.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність податкового повідомлення-рішення від 21.03.2019 № в частині донарахування податку на доходи фізичних осіб у розмірі 281450,48 грн, в т.ч. основний платіж-71769,07 грн, фінансова санкція-177822,59 грн, пеня 31858,82 грн.

Також, предметом спору у справі є рішення від 21.03.2019 року № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» про застосування до позивача штрафної санкції у розмірі 170,00 грн.

Вказане рішення грунтується на висновках контролюючого органу про порушення позивачем пп.4 п.2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до пп.4 п.2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Згідно акту перевірки позивачем до Роменської ОДПІ було несвоєчасно подано звіт про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суми грошового забезпечення за квітень 2017 року, реєстраційний номер , строк подання 22.05.2017 року, фактично подано 08.06.2017 року.

Висновки відповідача про порушення пп.4 п.2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивачем не спростовано.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність рішення від 21.03.2019 року № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» про застосування до позивача штрафної санкції у розмірі 170,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 року прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення від 21.03.2019 року №, податкового повідомлення-рішення від 21.03.2019 року № в частині нарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 114300,73 грн в т.ч. основний платіж-65118,03 грн, фінансова санкція-47139,50 грн, пеня-2043,20 грн, податкового повідомлення-рішення від 21.03.2019 року № , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.03.2019 року №, вимоги про сплату боргу від 21.03.2019 року № з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№56)" задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 року по справі № 480/1618/19 скасувати в частині відмови в задоволенні позову Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№56)" до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.03.2019 року №, податкового повідомлення-рішення від 21.03.2019 року № в частині нарахування податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 114300,73 грн в т.ч. основний платіж-65118,03 грн, фінансова санкція- 47139,50 грн, пеня-2043,20 грн, податкового повідомлення-рішення від 21.03.2019 року № , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.03.2019 року №, вимоги про сплату боргу від 21.03.2019 року № та прийняти в цій частині нову постанову, якою позов Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№56)" в цій частині задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.03.2019 року №, податкове повідомлення-рішення від 21.03.2019 року № в частині нарахування податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 114300,73 грн в т.ч. основний платіж-65118,03 грн, фінансова санкція- 47139,50 грн, пеня-2043,20 грн, податкове повідомлення-рішення від 21.03.2019 року № , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.03.2019 року №, вимогу про сплату боргу від 21.03.2019 року №, прийняті Головним управлінням ДФС у Сумській області.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) М.І. Старосуд О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 27.12.2019 року