Справа № 1.380.2019.006799
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2020-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.006799
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2020 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Коморного О.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження приватного виконавця Виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 29 листопада 2019 року ВП № 59448830 в сумі 5586 грн 50 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 2 липня 2019 року приватним виконавцем Виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. на підставі заяви АТ "БМ-2018" від 1 липня 2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 59448830 з примусового виконання виконавчого листа Личаківського районного суду м. Львова № 463/313/14 від 14 березня 2014 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "БМ Банк" заборгованості за кредитним договором. Вказує, що 29.11.2019 виконавець Виконавчого округу Львівської області Білецький І.М. отримав від представника заяву про закінчення виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з винесенням 25 листопада 2019 року Личаківським районним судом м. Львова ухвали про перегляд заочного рішення, якою скасовано заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 січня 2014 року № 463/313/14 за яким видано виконавчий лист. Тому 29.11.2019 приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І.М. отримав заяву АТ "БМ 2018" про повернення виконавчого документа та достеменно знаючи про ухвалу суду із скасування рішення суду на підставі якого виданий виконавчий лист, що ним виконується, 29.11.2019, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Вказує, що 6 грудня 2019 року позивачу з відкритого реєстру боржників стало відомо, що у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. стосовно позивача перебуває на виконанні виконавчий документ приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. про стягнення витрат виконавчого провадження (ВП 60821209). Вважає, що постанова від 29.11.2019 ВП № 59448830 про стягнення з позивача витрат виконавчого провадження на суму 5586 грн 50 коп не містить належного обґрунтування розрахунку витрат, не містить його види, а самі матеріали виконавчого провадження не містять жодних доказів про їх існування. Вважає, що відповідач у винесеній постанові не обґрунтував розрахунку витрат виконавчого провадження, а матеріали провадження не містять жодного документа на підтвердження їх понесення. Враховуючи усі вищевказані порушення, на думку позивача, оскаржувана постанова винесена відповідачем протиправно та підлягає скасуванню, тому, просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 20.12.2019 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позову. Зокрема зазначив, що оскаржувана постанова про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 5586,50 грн від 29.11.2019 ВП № 59448830 включає в себе 69 грн плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та 5519,25 грн інших витрат виконавчого провадження, що понесені на підставі договору про надання правничої допомоги № 23/10 від 23.10.2019 згідно акта приймання-передачі правничої допомоги від 28.11.2019, яка надавалась відповідачу, як учаснику виконавчого провадження № 59448830 у судовій справі № 463/8552/19 за скаргою адвоката Мелько Вадима Володимировича в інтересах ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича щодо відкриття виконавчого провадження № 59448830, скасування постанови про відкриття цього виконавчого провадження, зобов`язання скасувати арешти. Водночас зазначає, що згідно чинного законодавства України на виконавця не покладено обов`язку зазначати у постанові обґрунтування понесених витрат виконавчого провадження чи долучати підтверджуючі документи до матеріалів виконавчого провадження, що свідчить про безпідставність заявлених вимог. Просить суд відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача 29.12.2019 подав суду відповідь на відзив в якому зазначив, що оскаржувана постанова включає в себе 69 грн плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та 5519, 25 грн інших витрат виконавчого провадження, однак при складанні сум 69 грн та 5519, 25 грн загальна вартість витрат мала б складати 5 588,25 грн, натомість в оскаржуваній постанові значиться сума витрат у розмірі 5 586 грн 50 коп. Разом з тим зазначає, що відповідач не надав суду доказів понесення останнім витрат на правову допомогу, тобто квитанції чи виписки з банку, вважає, що сам акт приймання-передачі від № 23/10 від 23.10.2019 не може слугувати доказом понесення таких витрат. Також зазначає, що матеріали виконавчого провадження не містять ні договору з адвокатом про надання правничої допомоги, ні вказаного акту, ні доказів понесення витрат на правничу допомогу. Зазначає, що посилання відповідача на «інші витрати» у відповідності до Наказу № 2830/5 МЮУ без підтвердження таких та без зазначення у оскаржуваній постанові є безпідставним, оскільки у відповідності до п. 7 цього Наказу приватний виконавець визначає розмір витрат виконавчого провадження на підставі документів про закупівлю (придбання) відповідних товарів і послуг. Проте такі не зазначені в оскаржуваній постанові як вид та не містяться у матеріалах виконавчого провадження. Вважає, що відповідач ні суду, ні позивачу не надав належних та допустимих доказів на підтвердження саме здійснених інших витрат виконавчого провадження.

02.01.2020 на адресу суду від представника позивача надійшло доповнення до відповіді на відзив, де зазначає, що 20 листопада 2019 року на засіданні Дисциплінарної комісії приватних виконавців за поданням Міністерства юстиції України притягнуто до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця за стягнення з боржника витрат на правову допомогу в якості витрат пов`язаних із проведенням виконавчих дій, оскільки комісією було встановлено, що такі витрати не стосувались вчинення виконавчих дій.

Представники сторін в судове засідання не прибули, хоча були повідомлені належним чином. На підставі ч. 9 ст. 205, ч. 4 ст. 229 КАС України справа розглядається в письмовому провадженні.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

встановив:

02 липня 2019 року приватним виконавцем Виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. на підставі заяви АТ "БМ-2018" від 1 липня 2019 року (а.с.91-92) відкрито виконавче провадження ВП № 59448830 з примусового виконання виконавчого листа Личаківського районного суду м. Львова № 463/313/14 від 14 березня 2014 року (а.с.93) про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "БМ Банк" заборгованості за кредитним договором (а.с. 85-86).

05.07.2019 відповідачем у виконавчому провадженні ВП № 59449631 винесено постанову про розшук майна боржника (а.с.64-65) та постанову про арешт майна боржника (а.с.67).

29.11.2019 виконавець Виконавчого округу Львівської області Білецький І.М. отримав заяву від 28.11.2019 про повернення виконавчого документу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.24).

29.11.2019 приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І.М. керуючись п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.22-23).

Відповідач 29.11.2019 в межах виконавчого провадження ВП № 59448830 виніс постанови про припинення розшуку майна боржника, про повернення виконавчого документу та оскаржувану постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження на суму 5586 грн 50 коп (а.с. 28-29).

Позивач не погодившись із постановою про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження звернувся із даним позовом до суду.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016р. (далі- Закон №1404-VIII)

Статтею 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом № 1404-VIII (п.1 ч.2 ст.18 вказаного Закону№ 1404-VIII).

Відповідно до п. 1. ч. 1. ст. 3 Закону № 1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічний висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду у від 06 червня 2018 року в справі № 127/9870/16-ц, від 30 січня 2019 року в справі № 161/8267/17, від 27 березня 2019 року в справі № 639/6868/17 та 21 серпня 2019 року в справі № 1915/1868/2012.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

За змістом пункту 2 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Враховуючи викладене, витрати виконавчого провадження - це фактично понесені виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції; друк документів, тощо).

Так, за змістом розділу І наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження» видами витрат виконавчого провадження є: 1) виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; 2) пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку <…> плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

У відповідності до розділу ІІ розділу зазначеного наказу: 1) розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах <…>; 2) розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта»; <…> 5) розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 9 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до встановленого Міністерством юстиції України розміру оплати.

Згідно з пунктом 1 наказу Міністерства юстиції України від 24 березня 2017 року № 954/5 «Про встановлення розміру плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження» розмір плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями становить 69 грн 00 коп. (з урахуванням ПДВ) за кожне відкрите виконавче провадження.

Слід зазначити, що, Закон №1404-VIII не покладає на державного або приватного виконавця обов`язок документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2830/5 затвердженим в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за №1300/29430 встановлено види та розмір витрат виконавчого провадження. Розміри витрат виконавчого провадження встановлені в Розділі II вказаного наказу. Зокрема, п. 10 передбачені інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Відповідності до п. 7 цього Наказу приватний виконавець визначає розмір витрат виконавчого провадження на підставі документів про закупівлю (придбання) відповідних товарів і послуг.

Однак, як встановлено судом з матеріалів справи, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження саме здійснених інших витрат виконавчого провадження та такі відсутні в матеріалах виконавчого провадження.

На переконання суду, підтвердження понесених витрат виконавчого провадження відповідачем, а саме договором про надання правничої допомоги № 23/10 від 23.10.2019 та актом приймання-передачі правничої допомоги від 28.11.2019 не є належних та допустимих доказів, а надання правничої допомоги, яка надавалася відповідачу як учаснику виконавчого провадження № 59448830 у судовій справі № 463/8552/19 за скаргою адвоката Мелька В.В. в інтересах ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. щодо відкриття виконавчого провадження № 59448830, не може бути віднесено до інших витрат виконавчого провадження, здійснених під час проведення виконавчих дій по виконанню виконавчого листа Личаківського районного суду м. Львова № 463/313/14 від 14 березня 2014 року.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняте відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, перевірив чи прийняте (вчинене) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду. З огляду на викладене, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена протиправно та підлягає скасуванню.

Разом з тим, в прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що позивач згідно квитанції № ПН1293934 від 16.12.2019 (а.с.4) сплатив судовий збір в сумі 768,40 грн., відтак такі судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України, належить стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань приватного виконавця Виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича.

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з долученого акту приймання-передачі наданих послуг від 20.12.2019, адвокат Мелько В.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 05.12.2019, в період з 05.12.2019 по 16.12.2019 надавав правову допомогу (послуги правового характеру), а саме: 1) вивчення матеріалів виконавчого провадження ВП № 59448830, правовий аналіз, пошук та вивчення судової практики; 2) підготовка та подання до Львівського окружного адміністративного суду адміністративного позову від 16.12.2019 про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення витрат виконавчого провадження приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 29 листопада 2019 року ВП № 59448830 в сумі 5586 грн 50 коп.

Згідно розрахунку наведеного у вказаному акті встановлено, що вартість 1 год роботи - 2000 грн, відповідно розмір витрат на правничу допомогу за надані послуги становлять 16000 грн, а саме за :

- вивчення матеріалів виконавчого провадження ВП № 59448830, правовий аналіз, пошук та вивчення судової практики - 3 години;

- підготовка та подання до суду адміністративного позову від 16.12.2019 року про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення витрат виконавчого провадження приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 29 листопада 2019 року ВП № 59448830 в сумі 5 586 грн 50 коп. - 5 годин.

Судом також встановлено, що доказом понесення витрат позивача на правничу допомогу є квитанція №ПН1315200 від 26.12.2019, згідно якого ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_3 16000,00 грн.

Відповідач у відзиві заперечив щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу та вважає такі неспівмірними з заявленими позовними вимогами про скасування постанови про стягнення 5586,50 грн витрат виконавчого провадження.

На переконання суду, розмір понесених витрат на правничу допомогу в сумі 16000,00 грн по даній справі не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Відповідно до частин дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року N 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" ЄСПЛ наголосив, що відшкодовуванню підлягають лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У даному випадку суд зазначає, що дана справа згідно положень статей 4, 12, 257, 287 КАС України є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження.

Гонорар адвоката формується з дотриманням вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року самостійно адвокатом.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та статей 28, 29,30 Правил Адвокатської етики, затвердженої звітно-виборним З`їздом адвокатів України 09.04.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правничої (правової) допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

Відповідно до інформації, яка міститься на сайті Ради адвокатів Харківської області http://www.advokat.org.ua, Ради адвокатів Чернігівської області http://www.advokat.org.ua, Радами адвокатів областей затверджені рекомендації щодо мінімальних ставок адвокатського гонорару.

За даними таких рекомендацій мінімальна ставка гонорару адвоката за підготовку позовної заяви в адміністративних справах складає не менше 2000 грн.

З огляду на вказані обставини справи, вказаний обсяг виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом суд вважає завищеним та не співрозмірним зі складністю справи.

При цьому, судом при вирішенні питання щодо розміру судових витрат на правничу допомогу адвоката у цій справі враховано мінімальну ставку гонорару адвокатів за підготовку позовної заяви в адміністративних справах (яка складає не менше 2000 грн), які затверджені відповідними Радами адвокатів різних регіонів, незначну складність даної справи з вимогами майнового характеру на суму 5586,50 грн.

Як підсумок такого аналізу, суд дійшов висновку, що присудженню на користь позивача підлягають судові витрати на правничу допомогу адвоката на рівні мінімальної ставки гонорару адвоката у розмірі 2000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 271, 287 КАС України, суд, -

ухвалив :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження приватного виконавця Виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича від 29 листопада 2019 року ВП № 59448830 в сумі 5586 грн 50 коп.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) з приватного виконавця Виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича (вул. Вузька, 3, м. Львів, 79008; код ЄДРПОУ: ) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень, 40 копійок).

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) з приватного виконавця Виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича (вул. Вузька, 3, м. Львів, 79008; код ЄДРПОУ: ) за рахунок бюджетних асигнувань понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн (дві тисячі гривень).

5. У решті вимог ОСОБА_1 про присудження судових витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 14000 грн - відмовити.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 287 КАС України, протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 03.01.2020.

Суддя Коморний О.І.