Справа № 1.380.2019.004407
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.004407
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Яценко С.А.,

представника відповідача Звір Р.П.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, вул. Дегтярівська, 11-г, м. Київ) із вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 31 липня 2019 року №728-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади головного державного інспектора юридичного відділу Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби за п.2 ст.36 КЗпП України, п.4.2 ст.85 Закону України "Про державну службу» з 02 серпня 2019 року;

- поновити ОСОБА_1 на роботі в Офісі великих платників податків Державної фіскальної служби з 02 серпня 2019 року на посаді головного державного інспектора юридичного відділу Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби;

- стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 серпня 2019 року до 29 серпня 2019 року в сумі 10071,90 грн.;

- зобов`язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби видати наказ про надання ОСОБА_1 частини невикористаної основної відпустки за період роботи з 19.09.2018. до 18.09.2019 терміном 15 календарних днів та додаткової відпустки як матері, яка має двох дітей віком до 15 років, тривалістю 10 календарних днів;

- зобов`язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 11470,91 грн.

Ухвалою суду від 03.09.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

23.09.2019 за вх. № 34169 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, позовні вимоги заперечив.

09.10.2019 за вх. № 36467 представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву.

21.10.2019 за вх. № 28029 в підготовчому засіданні суду представник відповідача надано суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

11.11.2019 за вх. № 41688 представником позивача подано додаткові пояснення по справі.

18.11.2019 за вх.№ 42774 представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, а саме просить суд :

визнати протиправним та скасувала наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 31 липня 2019 року №728-0 "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади головного державного інспектора юридичного відділу Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби за п.2 ст.36 КЗпП України, ч.2 ст.85 Закону України "Про державну службу" в частині звільнення з 02 серпня 2019 року за п.2 ст.36 КЗпП України, ч.2 ст.85 Закону України "Про державну службу";

вважати ОСОБА_1 звільненою з роботи в Офісі великих платників податків Державної фіскальної служби за ч.2 ст.38 КЗпП України (за власним бажанням), ч. 1 ст.86 Закону України "Про державну службу" з дати ухвалення судового;

стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 серпня 2019 року до дати ухвалення судового рішення;

встановити такий спосіб та порядок виконання рішення суду: при виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 03.08.2019 до дати ухвалення судового рішення Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби повинен нарахувати, утримати та сплатити передбачені законодавством загальнообов`язкові податки та збори, а також відобразити суми виплаченого доходу та сплачених податків та зборів у відповідних звітах (в т.ч. про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за відповідні періоди).

25.11.2019 за вх. № 44132 представником відповідача подано відзив на уточнені позовні вимоги.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби наказом від 31 липня 2019 року №728-О звільнив позивача з роботи з порушенням порядку, установленого частиною третьою статті 40 КЗпП України, оскільки в періоді з 02 серпня 2019 року по 06 серпня 2019 року вона перебувала на лікарняному по догляду за хворою дитиною. Вважає своє звільнення з роботи незаконним, наказ від 31 липня 2019 року №728-О в частині звільнення її з роботи з 02 серпня 2019 року таким, що підлягає скасуванню, а вона - поновленню на попередній роботі. Також, у заяві від 18 листопада 2019 року вказує на своє небажання продовжувати трудові відносини з відповідачем у разі визнання звільнення незаконним і просить, не поновлюючи її на роботі, датою звільнення її з роботи встановити дату ухвалення судового рішення, а причиною звільнення визначити за власним бажанням. Позивач просить стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 серпня 2019 року до дати ухвалення судового рішення.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю і просили їх задовольнити з підстав, наведених в заявах по суті та в поясненнях, які надавались під час розгляду судової справи.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив з підстав, викладених в заявах по суті та в поясненнях, які надавались під час розгляду справи. Вважає, що Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби при звільненні позивачки з роботи були дотримані норми трудового законодавства, які визначають підстави та порядок звільнення працівника, який працює за строковим трудовим договором. Стверджує, що норми частини третьої статті 40 КЗпП України не застосовуються при звільненні працівника, який працює за строковим трудовим договором та за контрактом, у зв`язку із закінченням їх строку. З цих підстав просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши доводи позову, зібрані у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача, відповідача, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, судом встановлено.

ОСОБА_1 наказом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 18.09.2017року №1058-о була призначена на посаду головного державного інспектора юридичного відділу Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на період відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_2 з 19 вересня 2017 року.

Заявою від 12 лютого 2019 року на ім`я виконувача обов`язків начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби Палій М.В. просила надати їй відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною ОСОБА_3 , яка потребує домашнього догляду, з 17 лютого 2019 року по 16 серпня 2019 року.

Наказом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 12 лютого 2019 року відповідно до п.3 ст.25 Закону України «Про відпустки» та на підставі заяви ОСОБА_2 від 12.02.2019р, довідки про потребу дитини у домашньому догляді від 12.02.2019р №35, ОСОБА_2 була надана відпустка без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею п`ятирічного віку з 17 лютого по 16 серпня 2019 року.

Заявою від 18 липня 2019 року ОСОБА_2 повідомила виконувача обов`язків начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про те, що приступає до виконання службових обов`язків з 05 серпня 2019 року на посаді головного державного інспектора юридичного відділу Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

29 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби із заявою про надання їй додаткової відпустки як матері, що має двох дітей віком до 15 років, терміном 10 календарних днів з 05.08.2019 року та частини невикористаної основної відпустки за період роботи з 19.09.2018 по 18.09.2019 терміном 15 календарних днів з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення.

Заява була погоджена начальником Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби та начальником юридичного відділу Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Листом від 30 липня 2019 року №50451/28-10-48-01 начальник Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби повідомив Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби та ОСОБА_1 про відкликання заяви ОСОБА_1 від 29 липня 2019 року про надання відпустки з 05.08.2019 р у зв`язку з виходом на роботу основного працівника.

31 липня 2019 року ОСОБА_1 повторно звернулася до начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби із заявою про надання їй відпустки як матері, що має двох дітей віком до 15 років, терміном 10 календарних днів з 02.08.2019року та додаткової відпустки терміном 2 календарних дні, та частини невикористаної основної відпустки за період роботи з 19.09.2018 по 18.09.2019 терміном 15 календарних днів з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення.

Заява ОСОБА_1 була зареєстрована Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби 01.08.2019 р за №51115/28-10-48-05.

Листом від 02 серпня 2019 року №951/14/28-10-04-02-22 Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби відмовив ОСОБА_1 в розгляді її заяви про надання відпустки, оскільки у зв`язку з отриманням заяви ОСОБА_2 від 18.07.2019 про вихід її з відпустки для догляду за дитиною з 05.08.2019 та з відсутністю станом на 02.08.2019 вакантних посад категорії «В» у юридичному відділі Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби вона підлягає звільненню з займаної посади 02.08.2019.

Наказом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 31 липня 2019 року №728-О «Про звільнення ОСОБА_1 » остання була звільнена 02 серпня 2019 року з посади головного державного інспектора юридичного відділу Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби у зв`язку з закінченням строку договору, п.2 ст.36 КЗпП України, частина 2 ст.85 Закону України «Про державну службу».

Також, відповідно до ст.24 Закону України «Про відпустки» їй була виплачена грошова компенсація за невикористану додаткову оплачувану відпустку як матері, яка працює та виховує двох дітей віком до 15 років, в кількості 10 календарних днів за 2018 рік, додаткову відпустку державного службовця в кількості 2 календарних дні за період роботи з 03.08.2018 по 02.08.2019, щорічну основну відпустку в кількості 20 календарних днів за період роботи з 19.09.2018 по 02.08.2019, додаткову оплачувану відпустку як матері, яка працює та виховує двох дітей віком до 15 років, в кількості 10 календарних днів за 2019 рік.

В трудову книжку ОСОБА_1 02 серпня 2019 року Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби були внесені відповідні записи за №34.

Оскільки 02 серпня 2019 року у другій половині робочого дня ОСОБА_1 перебувала в поліклініці у зв`язку із захворюванням дитини, а в періоді з 02 серпня 2019 року по 06 серпня 2019 року - на лікарняному по догляду за хворою дитиною, то копія наказу від 31 липня 2019 року №728-О та трудова книжка були їй надані 06 серпня 2019 року у Львівському управлінні Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

05 серпня 2019 року Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби надіслав на адресу ОСОБА_1 лист №965/28-10-04-02-22 в якому зазначено про надсилання їй копії наказу від 31 липня 2019 року №728-О «Про звільнення ОСОБА_1 » та про необхідність прибути для отримання трудової книжки до Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

При прийнятті рішення, суд керується такими правовими нормами:

Відповідно до п.2 ч.1 ст.19 КАС України, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах Автономної республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до ст.21 Кодексу законів про працю України ( далі - КЗпП України) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути:

1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про державну службу» призначення на посаду державного службовця здійснюється безстроково, крім випадків, визначених цим та іншими законами України.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.34 Закону України «Про державну службу» строкове призначення на посаду здійснюється у разі заміщення посади державної служби на період відсутності державного службовця, за яким відповідно до цього Закону зберігається посада державної служби.

Припинення трудового договору можливе на підставах, передбачених ст.36 КЗпП України та ст.83 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби стаття 85 цього Закону.

Відповідно до ст.85 Закону України «Про державну службу» у разі призначення на посаду державної служби на певний строк державний службовець звільняється з посади в останній день цього строку.

Державний службовець, призначений на посаду державної служби на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігалася посада державної служби, звільняється з посади в останній робочий день перед днем виходу на службу тимчасово відсутнього державного службовця. У такому разі тимчасово відсутній державний службовець зобов`язаний письмово повідомити керівника державної служби не пізніш як за 14 календарних днів про свій вихід на службу.

З вищенаведених законодавчих норм випливає, що звільнення працівника з роботи вважається законним, якщо існували правові підстави для звільнення, і державним органом був дотриманий, установлений трудовим законодавством, порядок звільнення.

Одночасно, звільнення є незаконним, якщо воно відбулося без законної підстави, або з порушенням порядку, установленого трудовим законодавством.

Судом встановлено і сторонами не заперечується, що позивач працювала у відповідача за строковим трудовим договором укладеним на строк до 16.08.2019р.

Основний працівник ОСОБА_2 за 14 календарних днів письмово повідомила Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби про свій вихід на роботу з 05 серпня 2019 року.

В силу норм п.2 ч.1 ст.83, ст.85 Закону України «Про державну службу» та п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України позивач підлягала звільненню з роботи в останній робочий день перед днем виходу на роботу ОСОБА_2 , тобто 02 серпня 2019 року.

Отже, суд приходить до висновків про наявність у відповідача підстав для звільнення позивачки з посади головного державного інспектора юридичного відділу Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби з 02 серпня 2019 року.

Разом з тим, суд вважає, що звільнивши Позивача з роботи 02 серпня 2019 року під час перебування її на лікарняному, відповідач порушив встановлений частиною третьою статті 40 КЗпП України порядок звільнення.

Відповідно до частини 3 статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Другий сенат Конституційного Суду України в мотивувальній частині рішення від 04 вересня 2019 року у справі №3-425/2018(6960/18) за конституційною скаргою ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України зазначив, що положеннями частини третьої статті 40 Кодексу закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої статті 40 Кодексу є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини та не суперечать Конституції України.

Захист громадян від незаконного звільнення гарантує частина 6 статті 43 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 232 КЗпП України суди розглядають трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Цей спосіб захисту порушених прав працівника застосовується незалежно від підстави припинення з ним трудового договору у випадку незаконного звільнення його з роботи.

Отже, ефективним способом відновлення порушеного внаслідок незаконного звільнення з роботи права позивача є поновлення її на попередній роботі.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 22.05.2018р. у справі №П/9901/101/18 та висновком Верховного Суду України викладеного в постанові від 21.05.2014р. у справі №6-33цс14.

Судом встановлено і сторонами не заперечується, що позивач була звільнена з роботи наказом від 31 липня 2019 року №728-О «Про звільнення ОСОБА_1 » з 02 серпня 2019 року.

Одночасно, в періоді з 02 серпня 2019 року по 06 серпня 2019 року позивач перебувала на лікарняному по догляду за хворою дитиною.

Отже, звільнення ОСОБА_1 з роботи відбулося під час перебування її на лікарняному.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновків, що відповідач порушив порядок звільнення позивача з роботи, а тому звільнення є незаконним.

Відповідно, наказ від 31 липня 2019 року №728-О «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині звільнення позивача з 02 серпня 2019 року з посади головного державного інспектора юридичного відділу Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби у зв`язку з закінченням строку договору за п.2 ст.36 КЗпП України, ч.2 ст.85 Закону України «Про державну службу» є протиправним та в цій частині підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню з 03 серпня 2019 року на посаді головного державного інспектора юридичного відділу Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Разом з тим, суд вважає такою, що не підлягає до задоволення вимогу позивача про зміну формулювання причини звільнення та зміни дати звільнення.

Відповідно до частини третьої статті 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Під час розгляду справи позивач зазначила, що 06 серпня 2019 року зверталася до відповідача з заявою, в якій виявила своє бажання продовжити з ним трудові відносини і після закінчення строкового договору.

Отже, оскільки позивач письмово зверталася з заявою до відповідача з проханням продовжити трудові відносини після 02 серпня 2019 року, та враховуючи, що у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі, і закон, у таких випадках, не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, у тому числі шляхом зміни формулювання причини звільнення та зміни дати звільнення, то суд відмовляє у задоволенні вимоги про визначення причини звільнення з роботи за власним бажанням, та встановлення дати звільнення 26 грудня 2019 року.

При цьому, суд також зазначає, що вирішення питання про зміну формулювання підстави звільнення із зазначенням - за власним бажанням (дане бажання виявлено в ході розгляду справи про звільнення позивача із роботи), не відповідає компетенції адміністративного суду, оскільки це вказує, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративний суд, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого, є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Отже, вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому у її задоволенні суд відмовляє.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати встановлений в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до статті 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

З розрахункового листа за 2019 рік видно, що позивачці за останні два календарних місяці, що передували її звільненню з роботи, була нарахована заробітна плата в червні 2019 року 9195,80 грн., в липні 2019 року 13746,02 грн.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08.08.2018 р. №78/0/206-18 кількість робочих днів в червні 2019 року становить 18 днів, в липні 2019 року 23 дні.

Отже, середньоденна заробітна плата позивачки за червень та липень 2019 року становить 559,55 грн. ((9195,80+13746,02):2):((18+23):2)

Відповідно до листа від 08.08.2018 р. №78/0/206-18 кількість робочих днів в періоді перебування позивачки у вимушеному прогулі становить 102 дні, в тому числі в серпні 2019 року 19 робочих днів, в вересні 2019 року 21 робочий день, в жовтні 2019 року 22 робочих дня, в листопаді 2019 року 21 робочий день, в грудні 2019 року 19 робочих днів.

Отже, розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки за час вимушеного прогулу з 03 серпня 2019 року до 26 грудня 2019 року без урахування податків та зборів становить 57074,10 грн. (559,55 * 102).

З огляду на вищенаведене суд вважає, що наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 31 липня 2019 року №728-0 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора юридичного відділу Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби за п.2 ст.36 КЗпП України, ч.2 ст.85 Закону України "Про державну службу" в частині звільнення з 02 серпня 2019 року за п.2 ст.36 КЗпП України, ч.2 ст.85 Закону України "Про державну службу" є таким що прийнятий всупереч чинному законодавству і при неповному з`ясуванню обставин щодо особи позивача.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що на позивача неправомірно накладено дисциплінарне стягнення, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо клопотання про встановлення судового контролю ( а саме, вимоги про встановлення порядку виплати нарахувань заробітної плати із сумами відрахувань ) суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк виконання рішення.

Частиною 1 статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, даною нормою передбачено право, а не обов`язок суду щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

На даний час у суду відсутні підстави вважати, що Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби не виконуватиме чи ухилятиметься від виконання судового рішення у даній справі. Вимога про встановлення порядку виконання судового рішення є передчасною.

Крім того, позивачем не аргументовано підстави застосування судового контролю у цій справі.

Відповідно до ст.371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, постанова суду в частині поновлення позивача та стягнення грошового забезпечення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задоволити частково.

Щодо судових витрат, то такі стягненню зі сторін не підлягають, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,- задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 31 липня 2019 року №728-0 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора юридичного відділу Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби за п.2 ст.36 КЗпП України, ч.2 ст.85 Закону України "Про державну службу" в частині звільнення з 02 серпня 2019 року за п.2 ст.36 КЗпП України, ч.2 ст.85 Закону України "Про державну службу";

Поновити ОСОБА_1 , на посаді головного державного інспектора юридичного відділу Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби з 03.08.2019.

Стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, вул. Дегтярівська, 11-г, м. Київ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.08.2019 у розмірі 57 074,10 грн. без врахування податків та зборів.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора юридичного відділу Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць виконується негайно.

У задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 04 січня 2020 року.