Справа № 460/1274/19
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11978/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Коваля Р.Й., Шинкар Т.І.

за участі секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

позивач: не з`явився

відповідач: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року у справі № 460/1274/19 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправними і скасування наказу та постанови,-

суддя в 1-й інстанції Недашківська К.М.,

час ухвалення рішення 13 год. 03 хв.,

місце ухвалення рішення - м.Рівне,

дата складання повного тексту рішення 01.10.2019,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправними та скасування наказу від 01.04.2019 №563 «Про інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 » та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №РВ442/1356/000117/ТД-ФС від 03.05.2019, відповідно до якої на позивача накладено штраф у розмірі 125190 грн..

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що контролюючим органом за результатами проведеного інспекційного відвідування складено постанову про накладення штрафу, яка є протиправною. Так, висновки відповідача щодо порушення позивачем норм трудового законодавства ґрунтуються на тому, що укладений між підприємцем та фізичною особою договір на виконання робіт містить ознаки трудового договору. Позивач вказує, що у даному випадку між ним та фізичною особою укладений договір саме цивільно-правового характеру; між сторонами правочину не виникало жодних трудових відносин; сторони правочину діяли свідомо у виборі виду правовідносин щодо виконання робіт (надання послуг); отримали очікувані результати за наслідками виконання умов договору щодо виконання робіт (надання послуг). Щодо протиправності наказу, то позивач вказує, що відповідач може здійснювати державний нагляд виключно на підставі Закону України №877, яким не передбачено право проведення інспекційного відвідування на підставі довідки комісії обстеження Березнівською РДА суб`єктів господарювання з легалізації виплат заробітної плати та зайнятості населення. Тому, наказ про призначення інспекційного відвідування прийнятий всупереч вимогам законодавства, а відтак є протиправним. За наведених підстав позивач просив позов задоволити.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Управління Держпраці у Рівненській області від 01 квітня 2019 року №563 «Про інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю у фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ». Визнано протиправним та скасовано постанову Управління Держпраці у Рівненській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 03 травня 2019 року №РВ442/1356/000117/ТД-ФС. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Управління Держпраці у Рівненській області суму судового збору у розмірі 3842 грн. 00 коп. .

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач Управління Держпраці у Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням вимог чинного законодавства, без належного та всебічного дослідження матеріалів справи та їх врахування при винесенні рішення, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що оскаржуваний наказ та постанова є правомірними та такими, що не підлягають скасуванню. Вказує, що укладений між позивачем та фізичною особою договір містить ознаки трудового договору. Відтак позивачем допущено порушення норм статей 21 та 24 Кодексу законів про працю України, за що останній має понести відповідальність у вигляді штрафу.

Сторона позивача надіслала відзив на апеляційну скаргу в якому заперечує твердження апелянта, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 01 квітня 2019 року Управлінням Держпраці у Рівненській області прийнято наказ №563 «Про інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 » (а.с.15-16).

На підставі наказу посадовим особам відповідача видано направлення на інспекційне відвідування №425-н/09-27 (а.с.13).

В період з 02.04.2019 по 03.04.2019 працівниками Управління Держпраці у Рівненській області проведено інспекційне відвідування (невиїзне інспектування) фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за результатами якого складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №РВ442/1356/АВ від 03.04.2019 (а.с. 17-24).

На підставі Акта інспекційного відвідування відповідачем винесено Постанову про накладення штрафу уповноваженими особами №РВ442/1356/000117/ТД-ФС від 03.05.2019 року, відповідно до якої, на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 125 190 грн. 00 коп. (а.с. 25-26).

Не погодившись із вказаними наказом та постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96, Держпраці є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Управління Держпраці у Рівненській області є територіальним органом Держпраці і було утворене постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 100 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» .

На час виникнення спірних правовідносин процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначалась постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 26.04.2017 № 295, якою, зокрема, було затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 295).

Так, п. 2 Порядку № 295 було передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Згідно з пп. 1 п. 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;

Пунктами 19-21 Порядку № 295 було передбачено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Як встановлено судом та описано вище, інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 було призначене керівником Управління Держпраці у Рівненьскій області з підстав, встановлених законодавством, проведене уповноваженою на те особою на підставі належним чином оформлених документів, а результати інспекційного відвідування оформлені в порядку, визначеному законодавством. З направленням на інспекційне відвідування та наказом про інспекційне відвідування позивач був ознайомлений. Як засвідчує Акт інспекційного відвідування від 03.04.2019 року, такий захід був проведений безпосередньо за участі ОСОБА_1 ..

Щодо покликання позивача на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року у справі № 826/8917/17, яка набрала законної сили, визнано нечинною «Про місцеве самоврядування в Україні», колегія суддів зазначає наступне.

Дана постанова Кабінету Міністрів України набрала чинності 16.05.2017 року, а саме з дня її публікації в офіційному виданні «Урядовий кур`єрі» від 16.05.2017 року № 88 та в офіційному віснику України від 16.05.2017 року № 38.

Зазначена вище постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року у справі № 826/8917/17 відповідно до ст. 325 КАС України набула законної сили з дати її прийняття, тобто 14.05.2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 втратила чинність саме 14.05.2019 року, тобто до того дня була чинною і підлягала застосуванню. Отже, інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 02-03.04.2019 року було проведене відповідно до чинного на той час законодавства, відповідно, всі наслідки цього відвідування, в тому числі, винесення Управлінням Держпраці у Львівській області оскарженої постанови про накладення штрафу №РВ442/1356/000117/ТД-ФС від 03.05.2019 також не можуть визнаватись незаконними лише у зв`язку з подальшою втратою чинності постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295.

Доводи позивача про те, що Порядок № 295 на час розгляду даної справи судом першої інстанції втратив чинність, а тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів вважає безпідставними з описаних вище підстав, а відтак висновки суду першої інстанції в цій частині колегія суддів вважає хибними.

Щодо висновків суду першої інстанції в частині визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 Цивільного кодексу України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

При цьому, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Із досліджених судом апеляційної інстанції цивільно-правових договорів, укладених позивачем з фізичною особою ОСОБА_2 встановлено, що предметом укладених договорів позивача з фізичною особою є процес праці, а не її кінцевий результат. Остання повинна були виконувати систематично певні трудові функції відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, у встановлений строк. При цьому, в укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов`язання виконувати роботи (надавати послуги). В самих договорах не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів тощо. Наявні в матеріалах справи акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) також не містять ні результату роботи, ні її обсягу, видів тощо.

Таким чином, колегія суддів вважає, що зазначені вище угоди, укладені позивачем з фізичною особою ОСОБА_2 не були спрямовані на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а були пов`язані із самим процесом праці, що є характерним для трудових функцій.

Зазначене спростовує доводи позивача про безпідставне визначення цивільних відносин між позивачем та вказаною вище особою як трудових.

Колегія суддів наголошує на тому, що дії позивача щодо надання трудовим договорам форми цивільно-правового договору перешкоджає реалізації правам фізичних осіб на працю, гарантованого Конституцією України та Кодексом законів про працю України, шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічно оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки тощо.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № РВ442/1356/000117/ТД-ФС від 03.05.2019 відповідачем винесена у відповідності до вимог закону, а відтак висновку суду першої інстанції щодо незаконності вказаної постанови, колегія суддів вважає хибними.

Відповідно до частини третьої ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані докази у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача являються підставними і обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року у справі № 460/1274/19 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправними і скасування наказу та постанови - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. Й. Коваль
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 27.12.2019.