Справа № 609/690/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/13955/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Тернопільській області на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 07 листопада 2019 року у справі за позовом державного кадастрового реєстратора відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Золотуна Ігоря Володимировича до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області про визнання дій протиправними та скасування постанови,

суддя(і) у І інстанції Ковтунович О.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Шумськ,

дата складення повного тексту рішення 07 листопада 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

10 червня 2019 року державний кадастровий реєстратор відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Золотун І.В. (далі Реєстратор) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому після уточнення своїх вимог просив скасувати постанову від 28 травня 2019 року № 31 державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Мочули Н.Л. (далі Інспектор) про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 53-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладення штрафу в розмірі 680 грн.

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 07 листопада 2019 року у справі № 609/690/19 позов було задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення № 31 від 28 травня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 53-6 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що Інспектором при складанні протоколу про адміністративне правопорушення від 15 травня 2019 року було порушені вимоги приписів Інструкції з оформлення органами Державної екологічної інспекції України та її територіальними органами матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 липня 2004 року № 264. Окрім того, у матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача про місце і час розгляду справи про порушення вимог природоохоронного законодавства.

У апеляційній скарзі Державна екологічна інспекція у Тернопільській області просила зазначене судове рішення скасувати та у задоволенні позову Реєстратора відмовити.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було відкрито провадження у даній справі щодо скасування постанови № 31 від 28 лютого 2019 року, проте відповідачем винесено постанову 28 травня 2019 року за № 31. Окрім того, 16 травня 2019 року позивачу надсилалось повідомлення про розгляд справи про порушення вимог природоохоронного законодавства та вручено йому особисто, однак ОСОБА_1 не з`явився на вказаний дату. Наполягає на тому, що відповідачем повністю дотримано встановленого порядку складання протоколу від 15 травня 2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційні вимоги відповідача відхилити. При цьому звертає увагу апеляційного суду на те, що відмова у внесенні відомостей ОСОБА_2 надана не з причини вимагання непередбачених законом документів для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, а з причини невідповідності поданих документів чинному законодавству, а отже рішення прийнято на підставі абзацу 4 пункту 6 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр».

Окрім того, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року № 1940/1762/18 та від 27 лютого 2019 року справа № 500/2820/18, на які посилається Інспектор при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення, не стосуються спірних правовідносин.

Позивач у ході апеляційного розгляду заперечив обґрунтованість вимог апелянта доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу. Просив залишити оскаржуване судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для частково задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, 15 травня 2019 року Інспектором було складено протокол № 002936 стосовно Реєстратора, у якому зазначено про вчинення останнім правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 39 Закону України «Про державний земельний кадастр», а саме вимагання не передбачених законом документів для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та для надання таких відомостей, а саме акту прийому-передачі межових знаків на зберігання.

На підставі зазначеного протоколу Інспектором прийнята оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення № 31 від 28 травня 2019 року та у відповідності до частини 1 статті 53-6 КУпАП на Реєстратора накладено штраф у розмірі 680 грн.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого..

Як передбачено положеннями статті 9 Закону України «Про державний земельний кадастр», внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. При цьому Державний кадастровий реєстратор:

здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей;

перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства;

формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг;

здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні;

присвоює кадастрові номери земельним ділянкам;

надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні;

здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі;

передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Частиною 4 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви:

перевіряє відповідність документів вимогам законодавства;

за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації (частина 5 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр»).

Частиною 6 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено перелік підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, а саме:

розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Згідно із приписами статті 55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

При цьому пунктом 2.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року за № 376, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Окрім того, статтею 198 Земельного кодексу України визначено поняття кадастрової зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає:

а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки;

б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами;

в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості;

г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі;

ґ) виготовлення кадастрового плану.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що саме на етапі визначення меж земельної ділянки передбачено її погодження з суміжними власниками та землекористувачами, що є обов`язковим при виділенні земельної ділянки у власність.

Як слідує з матеріалів справи, оскаржувана постанова від 28 травня 2019 року винесена стосовно позивача за вимагання не передбачених законом документів для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, а саме акту приймання-передачі межових знаків на зберігання від ОСОБА_2 .

Разом із тим, апеляційним судом встановлено, що надання таких документів передбачено чинним законодавством України, а отже висновки Інспектора, покладені в основу оскаржуваної постанови, є безпідставними.

Відтак, з урахування наведених правових норм та встановлених обставин, апеляційний суд прийшов до переконання, що постанова від 28 травня 2019 року № 31 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є протиправною та підставно скасована судом першої інстанції.

Разом з тим, у ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 заперечив обґрунтованість мотивів прийняття оскаржуваного судового рішення. При цьому у ході апеляційного розгляду ствердив, що протокол № 002936 про адміністративне правопорушення від 15 травня 2019 року був складений Інспектором на його робочому столі та у його присутності. Про час і місце розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності йому було відомо. На розгляд справи він не з`явився через зайнятість на роботі, клопотань про відкладення розгляду такої справи не заявляв.

Відповідно до приписів частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 4 статті 317 КАС України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

При цьому відповідно до приписів частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, відповідно до яких місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, мотиви задоволення позову ОСОБА_1 , викладені у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, не відповідають встановленим у ході апеляційного розгляду обставинам справи.

Відтак, на думку апеляційного суду, оскаржуване судове рішення необхідно змінити, привівши його резолютивну та мотивувальну частини у відповідність до приписів пункту 3 частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України та фактичних обставин справи.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства немає.

Керуючись статтями 241, 243, 272, 286, 308, 310, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Тернопільській області задовольнити частково.

Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 07 листопада 2019 року у справі № 609/690/19 змінити та третій абзац його резолютивної частини викласти в такій редакції:

«Постанову державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Мочули Назарія Любомировича від 28 травня 2019 року № 31 про притягнення державного кадастрового реєстратора відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 53-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення з мотивів, викладених у мотивувальній частині цієї постанови».

У решті рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 07 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складено 27 грудня 2019 року