Справа № 711/5722/19
Суддя: Демчик Р. В.
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5722/19
Р І Ш Е Н Н Я

10 грудня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Демчика Р.В.

при секретарі Бузун Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора УПП в Черкаській області Ракитенко О.Є про визнання протиправною та скасування постанови, третя особа Департамент патрульної поліції Національної поліції України,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Інспектора УПП в Черкаській області Ракитенко О.Є про визнання протиправною та скасування постанови, третя особа Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Свій позов обгрунтовує тим, що 10 липня 2019 року, близько 09 год. 47 хв., рухаючись в населеному пункті по вул. Благовісна, 25 він був зупинений працівником поліції чоловічої статті, який повідомив, що Позивач, нібито перевищив швидкість руху на 24 км/год, чим порушив правила дорожнього руху та наказав йому пред`явити посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу для складання постанови про адміністративне правопорушення.

Спілкувався він лише з працівником поліції чоловічої статі, який і підписував вказану постанову.

Але, під час ознайомлення із постановою виявилося, що вона винесена від імені працівника патрульної поліції жіночої статті ОСОБА_2 , у зв`язку із чим, на його домку, вона винесене не уповноваженою особою.

Крім того зазначає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення фактично не відбувався, ніхто не роз`яснював йому його прав, жодних дій, передбачених ст. 279 КУпАП працівниками поліції вчинено не було, чим порушена процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Правопорушення ним вчинено о 09:47, а постанова вже винесена о 09:50, що на його думку є доказом порушення процедури розгляду справи.

Також, він посилається на неправильне визначення відповідачем пунктів Правил дорожнього руху, тобто зазначення у постанові серії ЕАВ № 1312915 дорожніх знаків, які він не порушував.

На підставі анведеного просить суд, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ № 1312915 від 10 липня 2019 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень скасувати та закрити провадження в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 17 липня 2019 року позовна заява прийнята до провадження та вирішено розгляд справи провести у позовному провадженні з особливостями, встановленими параграфом 2 глави 11 КАСУ.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 жовтня 2019 року, яка постановлена без видалення в нарадчу кімнату, до участі в справі в якості третьої особи залучено Департамент патрульної поліції Національної поліції України

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Суду пояснив, що він 10 липня 2019 рухався по вул. Благовісна та був зупинений працівником поліції чоловічої статі, який йому повідомив про перевищиння швидкісного режим. Це й же працівник поліції наказав передати йому посвідчення водія та технічний паспорт на транспортний засіб та почав вносити дані з його документів до планшету. В подальшому надрукував постанову, підписав та передав йому.

У подальшому, під час ознайомлення з постановою виявилося, що остання винесена від імені іншого працівника поліції жіночої статі та в ній зазначені дорожні знаки, які він не порушував. Більш того на вказаній ділянці дороги вони не встановлені.

Також додав, що інспектор поліції Ракитенко О.Є. жодних дій не вчиняла, навіть не представлялася, а тому розгляд справи проводити не могла.

В судовому засідання 13 листопада 2019 було явку відповідача було визнано обов`язковою та розгляд відкладено до 6 грудня 2019 року.

Не зважаючи на це, відповідач в судове засідання не з`явилися та направила до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, посилалась на завантаженість по службі.

Також надала суду відзив на адміністративний позов. У відзиві стверджує, що постанова про адміністративне правопорушення складена у відповідності до вимог законодавства; вимоги позивача, що зазначені в позовній заяві, не відповідають дійсності, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню, оскільки всі дії проводились в межах компетенції та у точній відповідності до закону. Провина позивача підтверджується матеріалами справи.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову з підстав наведених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Законом України «Про Національну поліцію», Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 7 листопада 2015 року №1395.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно - правовими актами.

За змістом п.п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень» належить перевірити, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

В судовому засіданні встановлено, що за даними спірної постанови, -10 липня 2019 року о 09 год. 47 хв. ОСОБА_1 , рухаючись в населеному пункті по вул. Благовісна в м. Черкаси зі швидкістю 74 км/год перевищив встановлену швидкість руху на 24 км/год. Чим порушив п.12.9.б ПДР перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху передбачених знаками 3.29, 3.31, 30.3.

У зв`язку із чим, останнього притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, про що інспектором УПП в Черкаській області винесено постанову серії ЕАВ № 1312915 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306, та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

В п. 8.4. ПДР України закріплено групи, на які поділяються дорожні знаки, зокрема: попереджувальні знаки, знаки пріоритету, заборонні знаки, наказові знаки, інформаційно-вказівні знаки, знаки сервісу та таблички до дорожніх знаків.

Частиною 1 статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, передбачені частиною 1 статті 122 КУпАП.

Згідно із нормами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності,або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається із відеозапису та фото наданих відповідачем, ОСОБА_1 вчинив правопорушення о 09:47 хвилин, при цьому автомобіль у цей момент ще рухався та витратив певний час для зупинки.

Згідно оскаржуваної постанови, остання винесена о 09:50 хвилин тобто через 3 хвилини після вчинення правопорушення.

Як вбачається із відзиву, відповідач підтвердив доводи позивача щодо зупинки автомобіля, спілкування та роз`яснень підстав зупинки іншим інспектором поліції, а саме ОСОБА_3 .

Таким чином, певний час зайняло спілкування Позивача з інспектором УПП в Черкаській області Краснокутським І.В.

У судове засідання, не зважаючи на визнання її участі обов`язковою, відповідач не з`явилася та не надала жодних пояснень щодо того, які відповідач вчиняла дії під час розгляду справи та подальшого винесення постанови та, як їй вдалося за такий стислий проміжок часу провести розгляд справи.

Згідно пояснень представника третьої особи, відеозапис з нагрудних камер поліцейського під час складання спірної постанови не зберігся.

Тому у суду виникають обґрунтовані сумніви, щодо дотримання, передбаченої законом процедури притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і щодо проведення процесуальних дій саме Відповідачем.

Суд критично оцінює пояснення представника 3 особи та твердження відповідача висловлені у відзиві, що час 09:50 це не час роздруківки постанови, а час початку внесення відомостей у пристрій для друку постанови, оскільки вказане не доводиться доказами наявними у справі. Навіть якщо це і відповідає дійсності, враховуючи те, що винесення постанови є заключним етапом розгляду справи, вказана обставина не спростовує факту сумнівності дотримання процедури розгляду справи.

Заслуговують на увагу і твердження позивача, щодо неправильного визначення дорожніх знаків.

Як вбачається із відзиву та доказів, які до нього долучені, зокрема фото, на якому зображено дорожні знаки 5.70 по вул. Благовісна та схеми їх розташування, вони знаходяться до місця де було зафіксовано порушення правил дорожнього руху, тому жодного доказового значення вони не несуть.

Одночасно, доказів наявності на вказаній ділянці дороги дорожніх знаків 3.29, 3.31, 30.3, які зазначено відповідачем у спірній постанові суду не надано.

До того ж обмеження швидкості руху у населеному пункті встановлені іншим пунктом ПДР, а саме 12.4, посилання на який спірна постанова не містить.

Таким чином, при винесенні постанови серія ЕАВ № 1312915 не правильно встановлено об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Суд критично оцінює доводи відповідача та представника 3 особи, щодо недостатності місця на спірній постанові для повного опису п. 12.9б ПДР, оскільки постанова у справі має містити чіткий перелік пунктів ПДР, що порушені особою, що притягується до відповідальності і не допускати будь-якого двозначного тлумачення.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Варто зазначити, що презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року.

У відповідності до ч. 2. ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на викладене, суд тлумачить відсутність належних та допустимих доказів з боку відповідача в цій частині на користь позивача.

Так, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Підсумовуючи вказане, суд приходить до висновку, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно п.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає що спірна постанова прийнята відповідачем з порушенням повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підлягає скасуванню.

Що стосується вимоги позивача про закриття провадження у справі, то суд вважає, що вказана вимога не може бути задоволена, виходячи з наступного.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за наявними критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

Крім того, відповідно до статті 284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.5 ст.288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Керуючись ст.ст. 9, 178, 245, 247, 251, 256, 280, 288, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 71, 86, 160, 161, 162 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Інспектора УПП в Черкаській області Ракитенко О.Є про визнання протиправною та скасування постанови, третя особа Департамент патрульної поліції Національної поліції України задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ЕАВ № 1312915 від 10 липня 2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП, винесену інспектором управління патрульної поліції в Черкаській області Ракитенко О.Є.

Постанову може бути оскаржено до Шостого адміністративного апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Головуючий: Р. В. Демчик