Справа № 0840/3617/18
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року (о 16 год. 07 хв.)Справа № 0840/3617/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

представника позивача Железняка О.В., ,

представника відповідача Принцовського Д.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати:

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2018 №Ф- зі сплати єдиного внеску на суму 179 190,78 грн., прийняту відповідачем;

рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.06.2018 на суму 39 219,27 грн., прийняте відповідачем.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві стверджує, що за змістом Акту перевірки, донарахування недоїмки та штрафних санкцій з єдиного внеску спричинено наступним: визнанням неправомірними в повному обсязі витрат на бензин, понесених позивачем в 2015, 2016 і 2017 роках, частковим непідтвердження витрат у зв`язку із висновком перевіряючих про відсутність товарних залишків. Щодо неправомірного формування витрат позивач зазначає, що у зв`язку з постійним використанням автомобіля в господарській діяльності, витрати на придбання бензину були зафіксовані в Книзі обліку доходів та витрат, що підтверджувалися фіскальними чеками на придбання бензину, реєстрами чеків, іншими документами, які були надані для перевірки. Той факт, що дати фіскальних чеків на придбання палива не співпадають із датою виписок видаткових накладних, не може бути підставою для зняття витрат. Крім того, позивач зазначає, що Порядком ведення Книги обліку доходів і витрат не передбачено ведення залишку товарних запасів фізичними особами-підприємцями на загальній системі оподаткування. Одночасно з цим, зауважує, що той факт, що облік товарних запасів не вівся, не виключає наявності запасів ТМЦ як таких. Крім того, що стосується аналізу придбання та реалізації товарів за 2015-2017 роки, а також відомостей про встановлення залишків ТМЦ, відповідач посилається виключно на податкові накладні, а не на первинні бухгалтерські документи, що, на думку позивача, є незаконним. Виходячи з вищенаведеного, просить визнати протиправними та скасувати оскаржувані вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2018 №Ф- та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.06.2018.

Ухвалою судді від 03.10.2018 призначено адміністративну справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче засідання на 30 жовтня 2018 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, про що надав до суду відзив на адміністративний позов (вх. № 34223 від 26.10.2018), у якому вказує, що висновки фахівців ГУ ДФС у Запорізькій області ґрунтуються на чинному законодавстві України та направленні на недопущенні фактів невірного застосування платниками податків норм чинного законодавства та як наслідок, ухиленні від сплати податків та зборів через зменшення розмірів податкового зобов`язання, у зв`язку із завищенням складу витрат (придбаних, проте не реалізованих), у зв`язку із чим просить у задоволенні позову відмовити повністю.

У період з 29.10.2018 по 19.11.2018 суддя Батрак І.В. була відсутня на роботі на підставі листка непрацездатності, у зв`язку із чим розгляд справи призначений на 20 листопада 2018 року.

Згідно з ухвалою суду від 20.11.2018 вирішено продовжити строк підготовчого провадження та відкласти підготовче засідання по справі на 12 грудня 2018 року.

Згідно з ухвалою суду від 13.12.2018 провадження у адміністративній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 280/4411/18 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень.

10 вересня 2019 року провадження у справі поновлене на призначене підготовче засідання на 24 вересня 2019 року.

Відповідно до ухвали від 24.09.2019 провадження у справі зупинене за клопотанням представників сторін до 30 жовтня 2019 року.

Процесуальний строк, визначений ухвалою суду від 24.09.2019, було продовжено за клопотанням сторін згідно з ухвалою суду від 30.10.2019 до 14 листопада 2019 року.

14 листопада 2019 року провадження у справі поновлено.

Згідно з ухвалою суду від 14.11.2019 вирішено закрити підготовче провадження у справі та призначене судове засідання на 10 грудня 2019 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просить адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На підставі статті 243 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем 16.05.2002, 09.03.2006 (Номер запису: 2 000807) відомості про нього внесені до Єдиного державного реєстру, видами діяльності за КВЕД-2010 є Код КВЕД 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (основний); Код КВЕД 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; Код КВЕД 47.30 Роздрібна торгівля пальним; Код КВЕД 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; Код КВЕД 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах.

Відповідно до плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання фізичних осіб на 2018 рік, на підставі наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 23.01.2018 №200 головним державним ревізором інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Запорізькій області Тоцькою Н.Р. проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017.

За результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки складено Акт від 02.03.2018 №162/08-01-13-05/. На адресу ГУ ДФС у Запорізькій області 15.03.2018 ФОП ОСОБА_1 , надано заперечення на Акт документальної планової виїзної перевірки від 02.03.2018 №162/08-13-05/ (вх. №2725/ФОП від 15.03.2018) без надання додаткових документів, які не були надані під час проведення планової документальної перевірки.

Під час розгляду заперечень на вказаний Акт перевірки, яке відбулося 26.03.2018 за участю ФОП ОСОБА_1 , підприємцем листом від 26.03.2018 надано додаткові документи, які не були надані ним під час проведення планової документальної перевірки, а саме: інвентаризаційні відомості ТМЦ станом на 31.12.2015, 30.12.2016 та 29.12.2017 (вх. №2999/ФОП від 26.03.2018), а також заява щодо проведення позапланової перевірки з урахуванням доданих документів.

У зв`язку з надходженням на адресу ГУ ДФС у Запорізькій області заперечень з наданням додаткових документів від ФОП ОСОБА_1 на Акт документальної планової виїзної перевірки від 02.03.2018 №162/08-01-13-05/ на підставі вимог пп. 20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.75.1 ст. 75, пп.78.1.5 п.78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України, п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», винесено наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 та з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове держане соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 в межах обставин, зазначених ФОП ОСОБА_1 в запереченнях до Акту перевірки від 02.03.2018.

В період з 16 травня 2018 року по 22 травня 2018 року проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено Акт від 30.05.2018 №394/08-15-13-05/.

Акт з додатками отримано та підписано позивачем 30.05.2018, з висновками перевірки не погоджується.

Відповідно до Висновків Акту позаплановою невиїзною перевіркою встановлені порушення, зокрема:

п.1 ч.2 ст. 6, п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено суму єдиного соціального внеску у періоді, що перевірявся на загальну суму 179190,78 грн., в т.ч. за період з 01.01.2015 - 31.12.2015 на суму 84 553,26 грн., за період з 01.07.2016 31.12.2016 у сумі 43 895,40 грн., за період з 01.07.2017 по 31.12.2017 на суму 50 742,12 грн.

На підставі вказаних висновків Акту перевірки від 30.05.2018, ГУ ДФС у Запорізькій області прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2018 №Ф- зі сплати єдиного внеску на суму 179190,78 грн.; рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.06.2018 на суму 39219,27 грн.

Не погоджуючись із винесеними рішеннями позивачем до ДФС України подано скаргу від 13.07.2018 на вимогу та рішення, однак Рішенням ДФС України № 111950/С/99-99-11-02-02-25 від 10.08.2018 скаргу залишено без задоволення, спірні рішення без змін

Вважаючи прийняті відповідачем вимогу про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій протиправними, позивач звернувся до суду із позовом про їх скасування.

З врахуванням ухвали про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог, предметом судового оскарження у даній справі є:

вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2018 №Ф- зі сплати єдиного внеску на суму 165 347,27 грн.;

рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.06.2018 на суму 37 350,94 грн.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 67 Конституції України закріплено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спеціальним Законом України, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (в редакції, чинній на час існування спірних відносин).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно із частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 6 вказаного Закону обов`язки, передбачені частиною 2 цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону.

Пунктом 4 частини першої 4 Закону визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За змістом частини одинадцятої статті 8 України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з положеннями частини сьомої статті 9 Закону Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв`язку.

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що за змістом Акту перевірки донарахування єдиного соціального внеску здійснено з посиланням на заниження позивачем оподатковуваного доходу отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб за 2015-2017 роки та донарахованого нарахування на суму такого заниження ЄСВ.

Пунктом 2.3. Акта перевірки від 30.05.2018 №394/08-15-13-05/ визначено, що перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок (у зв`язку з порушеннями, зазначеними у п.п. 2.1.2 п. 2.1 акту перевірки щодо заниження чистого оподатковуваного доходу) у період перебування ФОП на загальній системі оподаткування (01.01.2015 31.12.2015, 01.07.2016 31.12.2016, 01.07.2017 3131.12.2017) встановлені порушення, які призвели до заниження суми ЄСВ до сплати на загальну суму 179 190,78 грн., в т.ч. 01.01.2015 - 31.12.2015 на суму 84 553,26 грн., за період з 01.07.2016 31.12.2016 у сумі 43 895,40 грн., за період з 01.07.2017 по 31.12.2017 на суму 50 742,12 грн.

Так, за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 , у Акті перевірки від 30.05.2018 №394/08-15-13-05/ відповідачем зроблені висновки також про порушення податкового законодавства:

- п.177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на доходи фізичних осіб в періоді, що перевірявся, на загальну суму 248377,46 грн., у тому числі за 2015 рік у сумі 75590,77 грн., за 2016 рік у сумі 84169,81 грн. та за 2017 рік у сумі 88619,88 грн.;

- пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму військового зболру в періоді, що перевірявся, на загальну суму 21472,32 грн., в т.ч. за 2015 рік у сумі 6388,74 грн., за 2016 рік у сумі 7340,03грн., за 2017 рік у сумі 7743,55 грн.;

- п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України та Порядок ведення книги обліку доходів та витрат, затверджений наказом Міністерства доходів та зборів України від 16.09.2013 №481,у зв`язку з порушенням ведення книги обліку доходів та витрат за перевіряє мий період;

- п.292.1, п.292.6 ст. 296 Податкового кодексу України, що призвело до завищення нарахованої суми єдиного податку за звітний період 1 кварталу 2016 року на суму 969,78 грн., заниження суми єдиного податку за звітний період 1 півріччя 2016 року на суму 516,02 грн., завищення нарахованої суми єдиного податку за звітний період 1 кварталу 2017 року на суму 161,93 грн., завищення нарахованої суми єдиного податку за 1 півріччя 2017 року на суму 725,27 грн.;

- пп.14.1.36, пп.14.1.181, п.14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 192.1 ст. 192, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198, п. 200.1, п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми податкових зобов`язань, заявлених у податкових деклараціях з податку на додану вартість на загальну суму 259498 грн. та до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 360061 грн.

- п.51.1 ст. 51, п. 49.2, п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) за звітні періоди 1 кв. 2015 року, 2 кв.2015 року, 3 кв. 2015 року, 4 кв. 2015 року, 1 кв. 2016 року, 2 кв. 2016 року, 3 кв. 2016 року, 4 кв. 2016 року, 1 кв. 2017 року, 2 кв. 2017 року, 3 кв. 2017 року, 4кв. 2017 року не подано.

На підставі вказаних висновків, ГУ ДФС в Запорізькій області 04 червня 2018 року винесені наступні податкові повідомлення-рішення:

№ про збільшення грошового зобов`язання з ПДФО на суму 372566,19 грн., з яких 248377,46 грн. основне зобов`язання, 124188,73 грн. штрафна санкція;

№ про збільшення грошового зобов`язання з військового збору на суму 27219,09 грн., з яких 21775,27 грн. основне зобов`язання, 5443,82 грн. штрафна санкція;

№ про застосування штрафної санкції на суму 510 грн. за платежем ПДФО;

№ про збільшення грошового зобов`язання з Єдиного податку на суму 645,02 грн., з яких 516,02 грн. основане зобов`язання, 129,00 грн. штрафна санкція;

№ про зменшення грошового зобов`язання з Єдиного податку на суму 1856,98 грн.;

№ про збільшення грошового зобов`язання з ПДВ на суму 450076,25 грн., з яких 360061,00 грн. основне зобов`язання, 90015,25 грн. штрафна санкція;

№ про зменшення грошового зобов`язання з ПДВ на суму 259498,00 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржені позивачем у судовому порядку.

Так, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.03.2019 по справі №280/4411/18, яке набрало законної сили відповідно до ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 28.05.2019 про повернення апеляційної скарги, адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень вирішено задовольнити частково: визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № в частині збільшення ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 356 977,24 грн., з яких 237 984,82 грн. - основне зобов`язання та 118 992,42 грн. - штрафні санкції;

- податкове повідомлення-рішення № в частині збільшення ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання з військового збору на суму 26 114,73 грн., з яких 20 891,78 грн. основне зобов`язання та 5 222, 95 грн. - штрафні санкції;

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 450 076,25 грн., з яких 360 061,00 грн. основне зобов`язання та 90 015,25 грн. штрафні санкції;

- податкове повідомлення-рішення № про зменшення ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 259 498,00 грн.

Стосовно висновків Акта перевірки про заниження чистого оподатковуваного доходу) у період перебування ФОП на загальній системі оподаткування у період 2015-2017 роки, судовим рішеннями по справі №280/4411/18, яке набрало законної сили, встановлено наступне:

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пункту 167.1 статті 167 цього Кодексу.

В редакції Податкового кодексу України, що діяла в період 2015 року відповідно до пункту 167.1 ставка податку становила 15 відсотків бази оподаткування, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищувала десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року. В редакції на 2016 та 2017 роки ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно із статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку 20 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Об`єктом оподаткування підприємця на загальній системі оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (статті 177.2 статті 177 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 177.3 статті 177 Податкового кодексу України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Згідно з пункту 177.4 пункту 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з п. 2.1.3 Акту перевірки ГУ ДФС у Запорізькій області перевіркою правильності визначення оподатковуваного доходу, відображеного в деклараціях про майновий стан і доходи за 2015-2017, встановлено, що ФОП ОСОБА_1 занижено чистий оподатковуваний дохід, який підлягає оподаткуванню на загальну суму 1 431 487,61грн. , в т.ч. за 2015 рік 425 915,81грн., 2016 рік 489 335,51 грн. та 2017 рік 516 236,29грн. в результаті допущених порушень податкового законодавства, які відображені в п. 2.1 розділу 2 акту перевірки. В Акті перевірки зазначено, що дане порушення вплинуло на базу оподаткування інших податків та зборів, а саме: податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, військового збору, податку на додану вартість.

Перевіркою правильності проведення ФОП ОСОБА_1 остаточного розрахунку по податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, що підлягає сплаті до бюджету за результатами річного декларування встановлено його заниження в загальній сумі 248377,46грн. у тому числі за 2015рік у сумі 75 590,77 грн., за 2016 рік у сумі 84 169,81 грн., та за 2017 рік у сумі 88 619,88 грн.

Щодо заниження загального оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_1 у 2015 році на суму 6 973,91 грн. та у 2017 році 51 925,26 грн. судом вказано:

У пункті 171.2 статті 171 Податкового кодексу України зазначено, що об`єктом оподаткування у підприємця на загальній системі оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручкою у грошовій і негрошовій формах) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такого підприємця.

Фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування зобов`язані вести Книгу обліку доходів та витрат, у якій за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати (пункт 177.10 статті 177 Податкового кодексу України).

Порядок ведення Книги фізичними особами-підприємцями на загальній системі оподаткування встановлений наказом Міндоходів від 16.09.2013 № 481.

Відповідно до пункту 5 вказаного Порядку записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід. У графі 6 «Сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів (робіт, послуг)» Книги відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня (п.6 Порядку).

Оскільки виручкою фізичної особи - підприємця вважається дохід, отриманий у грошовій та негрошовій формі, то датою при формуванні загального оподатковуваного доходу є дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок (у касу) або отримання інших видів компенсацій вартості поставлених ним товарів.

Перевіркою встановлено та підтверджено долученими до матеріалів справи доказами, що ФОП ОСОБА_1 за період 2015 рік за поставлений товар отримано від покупців грошові кошти в сумі 1090432,60грн. в т.ч. ПДВ 181 738,77грн. 908 693,83грн. без ПДВ, що надійшли на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Київ, МФО 380805 від покупців за поставлений товар. В той же час, згідно з наданою до перевірки підприємцем книгою обліку доходів та витрат за 2015 рік у графі 3 «Розмір отриманих доходів від здійснення діяльності» позивачем вчинено записи, які відрізняються за датою та сумою отриманого доходу згідно наданої банківської виписки по рахунку. Розбіжність складає 6 973,91грн.

У звітному 2017 році ФОП ОСОБА_1 за поставлений товар отримано від покупців грошові кошти в сумі 940 354,89 грн., що надійшли на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Київ, МФО 380805. Враховуючи дані книги обліку доходів та витрат за 2017 рік позивачем вчинено записи, які відрізняються за датою та сумою отриманого доходу згідно наданої банківської виписки по рахунку. Розбіжність складає 51 925,26 грн.

Наявність вказаного порушення за 2015 рік підтверджена також висновком судового експерта № 2 від 14.12.2018, а також визнана позивачем під час розгляду справи по суті.

Відтак, суд прийшов висновку, що контролюючим органом правомірно визначено позивачу податкове зобов`язання: з податку на доходи фізичних осіб за податковим повідомленням-рішенням від 04.06.2018 № на суму 15 588,95 грн., в т.ч. 10 392,64 грн. за основним зобов`язанням та 5 196,31 за штрафними санкціями.

Щодо завищення суми витрат за рахунок придбання бензину у 2015 році на суму 28 294,67 грн., у 2016 році на суму 32 811,71 грн. та у 2017 році на суму 24 830,64 грн. суд зазначив наступне.

В акті перевірки щодо вказаного порушення зазначено, що вид діяльності, який передбачає собою можливість здійснення автомобільних перевезень та відповідно надання права віднесення до складу витрат сум коштів, пов`язаних з придбанням ПММ, в межах ведення господарської діяльності у реєстраційних даних ФОП ОСОБА_1 відсутній.

Натомість суд зазначає, що перелік інших витрат, що безпосередньо пов`язані з веденням господарської діяльності пов`язаних з отриманням доходів визначений у п. 177.4.4 ПК України.

Судом встановлено, що відповідно до вказаного переліку до складу інших витрат ФОП ОСОБА_1 на підставі первинних документів, чеків, та банківських виписок, відносив вартість придбаного бензину.

Судом досліджені, книга обліку доходів і витрат, податкові декларації про майновий стан і доходи, акти виконаних робіт та рахунки, банківські виписки, Наказ №2 від 02.01.2014 «Про використання автотранспорту в господарських цілях та списання палива на автотранспорт», чеки на придбання бензину, реєстри чеків на бензин та подорожні листи службового легкового автомобіля, копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль ВАЗ легковий хетчбек НОМЕР_2 , 2007 року випуску.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ФОП ОСОБА_1 з 07.12.2017 є власником автомобіля ВАЗ 21124, легковий хетчбек, реєстраційний номер НОМЕР_2 та згідно Наказу №2 від 02.01.2014 «Про використання автотранспорту в господарських цілях та списання палива на автотранспорт» використовує вказаний автомобіль в господарській діяльності для перевезення негабаритних вантажів.

У вказаному Наказі №2 від 02.01.2014 зазначено, що для розрахунку витрат пального використовувати ФОП ОСОБА_1 норму витрат пального, що не є більшою за базову лінійну норму витрат палива для легкового хетчбеку -7,4 л/ЮОкм, встановлену «Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті», що затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43 (зі змінами).

Фіскальні касові чеки на придбання бензину містять усі обов`язкові реквізити, за формою та змістом відповідають вимогам пункту 3.2 розділу 3 Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 № 614 (із змінами та доповненнями, втратив чинність від 11.03.2016)

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» від 05.07.2011 № 3565-VI застосування подорожніх листів суб`єктами господарювання, що експлуатують колісні транспортні засоби, стало необов`язковим з 14.08.2011. Самі ж типові форми подорожніх листів були скасовані: легкового авто з 16.04.2013 згідно з наказом Держстату від 19.03.2013 № 95.

ФОП ОСОБА_1 надано на дослідження подорожні листи, в яких зазначено про роботу транспортного засобу та використання палива, що складаються ним один раз на місяць.

Тобто, наданими та дослідженими судом доказами підтверджується використання придбаного пального у господарській діяльності платника податків, а саме для заправляння автомобілю, який використовувався підприємцем в межах підприємницької діяльності.

Відтак, суд вважав, що позивачем правомірно було включено до складу витрат вартість придбаного бензину у 2015 році на суму 28 294,67 грн., у 2016 році на суму 32 811,71 грн. та у 2017 році на суму 24 830,64 грн.

Щодо завищення задекларованих валових витрат «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» за 2015 рік в сумі 390 647,23 грн., за 2016 рік в сумі 461 450,79 грн. та за 2017 рік в сумі 439 480,39 грн. суд зазначив таке.

Перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, визначений статтею 177 ПК України. Згідно з підпунктом 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до складу витрат включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

В Акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_1 листом від 26.03.2018 надано додаткові документи, які не були надані ним під час проведення планової документальної перевірки, а саме: інвентаризаційні відомості ТМЦ лише у кількісному вигляді товару станом на 31.12.2015, 30.12.2016 та 29.12.2017. Інвентаризаційні відомості ТМЦ станом на 01.01.2015 підприємцем не надано.

Також зазначено, що проведеною документальною невиїзною перевіркою, з урахуванням наданої ФОП інформації щодо залишків товару листом від 26.03.2018, встановлено наступні залишки ТМЦ : станом на 01.01.2015- 0грн. (залишки відсутні).

Перевіркою встановлено, що залишки товару, надані ФОП листом від 26.03.2018, наведені у інвентаризаційних відомостях станом на 31.12.2015, частково є документально не підтвердженими, а саме перевіркою здійснено аналіз придбання та реалізації у 2015 році товарів ФОП ОСОБА_1 (з урахуванням відсутності залишків станом на 01.01.2015) відповідно до наданих ФОП первинних документів, результати аналізу було відображено у акті перевірки від 02.03.2018 №162/08-01-13-05/ «Дод.2015.1.1 до акту №162/08-01-13-05/ від 02.03.2018». Як вбачається із інформації, залишки товару надані ФОП у інвентаризаційних відомостях ТМЦ лише у кількісному вигляді (дод. 1 «Інвентаризація ТМЦ станом на 31.12.2015») перевищують кількість придбаного товару у 2015 році, або наведені найменування товарів взагалі не придбавалися платником у 2015році (згідно первинних документів ) та відповідно фактично завищені платником, що не може бути враховано перевіркою.

Тобто, саме порушення було встановлено контролюючим органом виходячи з тієї інформації, яка була надана платником податків на їх вимогу, а саме інформації про товарні залишки станом на початок звітних періодів: 2015, 2016 та 2017 років.

Проте, слід зазначити, що на позивача, як фізичну особу-підприємця, який перебуває на загальній системі оподаткування, чинне законодавство не покладає обов`язок з ведення обліку товарних запасів.

В той же час, не ведення обліку товарних запасів, не є беззаперечною підставою вважати, що такі товарні залишки не існували станом на певну дату.

Як зазначалося вище, позивачем у справі на вимогу контролюючого органу була надана інформація про товарні залишки станом на 31.12.2015, 30.12.2016 та 29.12.2017 у кількісному виразі.

З пояснень представника контролюючого органу, наданими під час розгляду справи по суті, що також підтверджується актом перевірки, податковим органом взято за основу інформація про відсутність станом на 01.01.2015 товарних залишків - 0грн. (залишки відсутні), виходячи лише з того, що така інформація підприємцем не була надана.

Однак, суд зауважує, що відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України на платника податків покладається обов`язок вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Враховуючи те, що на позивача, як на платника податків чинним законодавством не покладався обов`язок із ведення обліку товарних запасів, то вимога контролюючого органу щодо надання позивачем таких документів є безпідставною.

Слід зазначити, що в даному випадку контролюючим органом могло ставитись питання про проведення інвентаризації платником податків, однак податкова таким правом не скористалась.

Відтак, суд вважав, що при дослідженні вказаного питання та встановлення порушення платником податків у вигляді завищення задекларованих валових витрат здійснено контролюючим органом на підставі недостовірних відомостей та припущеннях податкового органу про відсутність товарних залишків у позивача станом на 01.01.2015.

Відтак, подальший розрахунок та перевірка правильності формування витрат втрачає сенс та не може вважатись достовірною, оскільки базується на хибних вихідних даних.

Про хибність таких висновків контролюючого органу свідчить також той факт, що результати обрахунку достовірності відображення витрат змінюються, виходячи із того, чи є товарні залишки станом на 01.01.2015 чи ні. Так, позивачем була надана інформація про наявність товарних залишків станом на 01.02.2015, а тому за результатами експертизи не знайшли свого підтвердження висновки контролюючого органу про заниження чистого оподатковуваного доходу в сумі 418 941,98 грн. та заниження суми податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік на загальну суму 74 544,69 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що твердження контролюючого органу про завищення задекларованих валових витрат «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» за 2015 рік в сумі 390 647,23 грн., за 2016 рік в сумі 461 450,79 грн. та за 2017 рік в сумі 439 480,39 грн. є передчасними та документально не обґрунтованими.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду, обставини встановлені Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.03.2019 по справі №280/4411/18 щодо відхилення доводів контролюючого органу про завищення суми витрат за рахунок придбання бензину у 2015 році на суму 28 294,67 грн., у 2016 році на суму 32 811,71 грн., у 2017 році на суму 24 830,64 грн. та завищення задекларованих валових витрат «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» за 2015 рік в сумі 390 647,23 грн., за 2016 рік в сумі 461 450,79 грн. та за 2017 рік в сумі 439 480,39 грн., суд приходить до висновку, що нарахування позивачу також зобов`язання з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в цій частині також слід визнати неправомірним.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 2 184,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 27.09.2018.

Крім того, ухвалою суду від 10.12.2019 залишено без розгляду частину позовних вимог, а саме: щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2018 №Ф- в сумі 13 843,51 грн., рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.06.2018 на суму 1 868,33 грн.

Таким чином, у зв`язку із повним задоволенням позовних вимог та з урахуванням ухвали про залишення без розгляду частини позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь ФОП ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 026,98 грн.

Керуючись ст. ст. 9, 132, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2018 №Ф- зі сплати єдиного внеску на суму 165 347,27 грн. (сто шістдесят п`ять тисяч триста сорок сім гривень двадцять сім копійок), прийняту Головним управлінням ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ).

Визнати протиправними та скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.06.2018 на суму 37 350,94 грн. (тридцять сім тисяч триста п`ятдесят гривень дев`яносто чотири копійки), прийняте Головним управлінням ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, )

Стягнути з Головного управління ДФС у Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 2 026,98 грн. (дві тисячі двадцять шість гривень дев`яносто вісім копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 20.12.2019.

Суддя І.В. Батрак