Справа № 174/226/17
Суддя: Борцова А. А.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЄУН 174/226/17
н/п 2-а/174/7/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2019 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Борцової А.А.,

за участю секретаря - Килинчук Л.Л., позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про спонукання призначити пенсію на пільгових умовах,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Верхньодніпровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, правонаступником якого є Кам`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, вказуючи, що він з 14.09.1978 року по 03.03.1990 року, працював на умовах повного робочого дня на роботах за Списком № 1 (роботи із особо шкідливими умовами праці, підземні роботи, роботи на поверхні), а також проходив строкову службу у лавах Збройних Сил СРСР, частина строку якої також повинна бути зарахована як робота за Списком № 1.

Оскільки він відпрацював за Списком №1 - 5 років та 6 місяців, це давало йому право на пільгову пенсію з часу досягнення ним віку 55 років, однак він своєчасно не міг цим правом скористатися внаслідок бойових дій на території Донецької області де він проживав. В квітні 2015 року, він звернувся з адміністративним позовом до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області, у якому просив зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м.Вільногірську Дніпропетровської області призначити йому пенсію на пільгових умовах з 01.11.2014 року. За результатами спору постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2017 року у вказаній справі постанову Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07.05.2015 року змінено в частині обґрунтування мотивів відмови йому у задоволенні позову, а в іншій частині постанова суду залишена без змін. При цьому як встановив суд апеляційної інстанції, у листопаді 2014 року, Управління пенсійного фонду в м. Вільногірську, своїм листом від 12.11.2014 р. № 5137/07/40 не відмовляло йому у призначенні пенсії на пільгових умовах, а тільки надало роз`яснення з цього приводу.

Після цього він 21.03.2017 року знову звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах починаючи з 01.11.2014 року та на його заяву відповідач своїм листом від 29.03.2017 року № 1608/12/14, відповів йому, що оскільки станом на 29.03.2017 року, його справа Вільногірським міським судом не розглядалася, тому після розгляду справи він буде проінформований додатково.

Позивач вважає, що бездіяльність відповідача щодо не розгляду питання про призначення йому пенсії на пільгових умовах та не призначення йому такої пенсії є протиправною. Відповідач повинен був прийняти рішення про призначення або відмову у призначенні йому пенсії на пільгових умовах, як він і просив його у своєї заяві від 21.03.2017 року, а не надавати йому безпідставні роз`яснення.

У свою чергу він має право на призначення йому відповідачем пенсії на пільгових умовах, приймаючі до уваги, що на час коли йому виповнилося 55 років (06.02.2014 року), та на час звернення його до органу пенсійного фонду, стосовно призначення йому пенсії на пільгових умовах у листопаді 2014 року, п. а) ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», був викладений в наступній редакції - на пільгових умовах мають право на пенсію за віком незалежно від останнього місця роботи: працівники зайняті повний робочий день на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, - за списком № 1, виробництв, робот, професій, посад та показників, затверджених Кабінетом Міністрів України і за результатом атестації робочих місць: чоловіки після досягнення 50 років і стажі роботи не менше 20 років, із них не менш 10 років на вказаних роботах.

Відповідно до Закону України N 213-VІІІ від 02.03.2015 року, у вищезазначену статтю були внесені зміни, в тому числі відносно збільшення загального стажу роботи чоловіків не менше 25 років.

Однак вищезазначений Закон зворотної сили не має, і йому для виходу на пільгову пенсію було потрібно, щоб його загальний стаж роботи був не менше 20 років, при наявності стажу роботи не менше 5 років за Списком № 1.

Ним відпрацьовано за Списком № 1: з 14.09.1978-12.05.1980 роки (21 місяць), зі строку служби в армії підлягає зарахуванню до Списку № 1, також 21 місяць, з 06.08.1982- 25.01.1983 роки (6 місяців ), з 25.01.1983-19.04.1983 роки (4 місяця), з 20.06.1983- 20.12.1983 роки (7 місяців), з 31.07.1989-03.03.1990 роки (8 місяців), що у сукупності складає - 5 років та 6 місяців.

Його загальний трудовий стаж більше 25 років, і це підтверджується його трудовою книжкою та архівними довідками, які знаходяться у матеріалах пенсійної справи, яка у свою чергу знаходиться у відповідача.

Тобто він має право на отримання пенсії на пільгових умовах з 01.11.2014 року.

Просить зобов`язати відповідача призначити йому пенсію на пільгових умовах відповідно до п. а) ч.1 ст.13, ч.2 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 01.11.2014 року.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11.10.2019 року поновлено позивачу строк звернення до суду, звільнено від сплати судового збору та відкрито у справі спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подала відзив на позов, згідно з яким просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, оскільки його вимоги є необґрунтованими. ОСОБА_1 звертався до відповідача 29.10.2014 року із заявою про попередній підрахунок пільгового стажу та надав лише одну довідку, уточнюючу особливий характер робіт, умов праці, необхідний для призначення пільгової пенсії про періоди роботи у шахті «Вінницька», тож повного пакету документів не надавав. Згодом надав ще одну довідку шахти «Вінницька», ще пізніше надав ряд інших копій документів для призначення пенсії. Однак, жодного разу не надав оригіналів документів, зокрема, трудової книжки. ОСОБА_1 жодного разу не надавши до органів Пенсійного фонду України відповідної заяви про призначення пенсії і повного пакету документів необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, звернувся до суду щодо оскарження дій та спонукання призначити пенсію на пільгових умовах.

З часу звернення позивача до органів Пенсійного фонду України не змінились обставини, які фактично стали підставою для ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову, з урахуванням постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2017 року не змінилися підстави позову, які фактично зводяться до того, що у позивача відсутній необхідний стаж для призначення пенсії на пільгових умовах.

Щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 управління пояснило, що обов`язок щодо надання документів чинним законодавством покладено на заявника. 03.11.2014року ОСОБА_1 звернувся із заявою до управління Пенсійного фонду України у м. Вільногірську Дніпропетровської області, в якій просив роз`яснити зарахування до стажу роботи за Списком № 1 на ДП «Шахта Вінницька» періоди з 14.09.1978 по 15.05.1980, з урахуванням служби у армії. Листом управління Пенсійного фонду України у м. Вільногірську Дніпропетровської області від 12.11.2014 № 5137/07/40 позивачу роз`яснено порядок зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби. Також управління звернуло увагу, що в разі надання документів про період строкової військової служби, до стажу роботи на пільгових умовах по списку № 1 буде зараховано 1 рік 5 місяців 28 днів. При цьому загальний стаж роботи за Списком № 1 буде складати 2 роки 10 місяців 28 днів.

В органу Пенсійного фонду виникає обов`язок прийняти рішення саме за наслідками розгляду заяви особи, яка подана за формою, встановленою вказаним Порядком.

03.11.2014 позивач звернувся до управління із заявою, в якій просив роз`яснити зарахування до стажу роботи за Списком № 1 на ДП «Шахта Вінницька» періоди з 14.09.1978 по 15.05.1980, з урахуванням служби у армії. Зміст вказаної заяви, яка складена у вільній формі, носить виключно консультативний характер, тобто позивач просив управління роз`яснити можливість зарахування певного періоду роботи до пільгового стажу. За наслідками розгляду заяви управлінням надано позивачу відповідь в порядку Закону України «Про звернення громадян», в якій роз`яснено порядок зарахування до стажу роботи вказаних періодів.

Проте, орган Пенсійного фонду не відмовляв у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах, на що помилково посилається позивач. Таким чином, позивач не звертався до управління із заявою встановленої форми та необхідними документами для призначення пенсії відповідно до статтей 13, 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Враховуючи вищевказане, документи ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком предметом розгляду відділу з питань призначення та перерахунків пенсій не були, тож вимоги ОСОБА_1 безпідставні, тому просять у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. (т.1 а.с.179-185)

02.12.2019 року позивач надав відповідь на відзив. Згідно якого вважає, що викладені у відзиві заперечення відповідача проти позову, не спростовують аргументів викладених у позовній заяві, приймаючі до уваги те, що Верховним Судом у постанові від 06.09.2019 року у справі № 174/226/17 встановлено, що підстави позовних вимог у даній справі - №174/226/17 та у справі №174/320/15-а не співпадають і є різними.

Крім того безпідставними є посилання відповідача на рішення судів з вказівкою на те, що спір між позивачем та відповідачем вирішено судовим рішенням, яке набрало законної сили, оскільки питання призначення позивачу пенсії на пільгових умовах (призначення чи відмова у її призначенні) так і залишилось не вирішеним. Відносно посилання відповідача, що він йому не відмовляв у призначенні пенсії, а тільки надав роз`яснення у вигляді листа, оскільки він не подавав заяву про призначення пенсії за встановленою формою, то зазначене не має правової підстави для відмови у призначенні йому пенсії на пільгових умовах з листопада 2014 року (часу звернення ним до відповідача щодо призначення йому пенсії), оскільки по-перше, відповідач вже призначав йому вказану пенсію з зазначеного часу і сплачував її до 01 лютого 2017 року, а тому вказаним спростовуються твердження відповідача про відсутність його заяви про призначення пенсії, а по-друге, частиною 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Саме на відповідача був покладений обов`язок після його звернення до нього з письмовою заявою про призначення пенсії, винести рішення про призначення або відмову у призначенні йому пенсії на пільгових умовах починаючи з часу досягнення ним віку відповідного віку, крім цього саме на відповідача покладався обов`язок у разі звернення ним з заявою неналежної форми надати йому роз`яснення та надіслати йому бланк заяви встановленого зразку про призначення пенсії. Однак, відповідач нічого із вищеперерахованого не зробив, при цьому наслідки своєї протиправної бездіяльності, відповідач перекладає на нього самого.

Подання громадянином заяви довільної форми про призначення пенсії не виключає можливості вирішення територіальним органом ПФУ порушених у зверненні питань у порядку Закону України «Про звернення громадян» у спосіб надання відповіді у формі листа без прийняття відповідного рішення як-то передбачено ч.5 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (т. 2 а.с. 29-30)

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні, позовні вимоги та їх обґрунтування, що викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, підтримав в повному обсязі. Додатково пояснив, що він має пільговий стаж більше 5 років і більше 25 років загального стажу, однак пенсії до цього часу він не отримує. Він неодноразово звертався до відповідача з питання призначення йому пенсії, знає, що є встановлена форма заяви на призначення пенсії, однак йому форму заяви не надавали і він був вимушений писати заяви про призначення йому пенсії в довільній формі, при цьому він надавав необхідні для призначення пенсії документи, передбачені законом та вимогу працівників відповідача та приносив оригінали цих документів, однак відповідачем пенсія йому призначена не була, а на його звернення про призначення пенсії відповідач надавав письмові відповіді в порядку ЗУ «Про звернення громадян». У період з листопада 2014 року по січень 2017 року на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2015 року, він отримував пенсію, але не в повному розмірі, оскільки йому відповідачем не враховано весь загальний стаж його роботи, однак після скасування вказаної постанови касаційним судом, виплата пенсії була припинена. На сьогоднішній день він пенсію не отримує взагалі.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про дату, час та місце розгляду справи повідомлене належним чином, свого представника в судове засідання не направив, заяви про розгляд справи за відсутності їх представника не надав.

Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази у справі, відзив на позов відповідача, відповідь на відзив позивача, оглянувши копії матеріалів пенсійної справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач у листопаді 2014 року звернувся до відповідача із заявою щодо оформлення пільгової пенсії за списком № 1.

Листом № 5137/07/40 від 12.11.2014 року управління Пенсійного фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області повідомило позивача про відсутність підстав для призначення йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку, оскільки загальний стаж його роботи за списком № 1 складає тільки 2 роки 10 місяців 28 днів.

07.05.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м.Вільногірськ Дніпропетровської області призначити пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «а» ч.1 ст. 13, ч.2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.11.2014 року (справа № 174/320/15-а). Підставою звернення позивача до суду з позовом у справі № 174/320/15-а були неправомірні, на думку позивача, дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах. За результатами остаточно прийнятої постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2017 року постанову Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07.05.2015 року змінено в частині обґрунтування мотивів відмови у задоволенні позову, а в іншій частині постанова суду першої інстанції залишена без змін. Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що фактично відповідач не відмовляв позивачу у призначенні пенсії, а лише надав роз`яснення з приводу призначення пільгової пенсії, у зв`язку з чим, фактично спірні правовідносини між сторонами щодо наявності чи відсутності у позивача необхідного пільгового стажу не виникали, а тому суд першої інстанції передчасно, без вирішення цього питання відповідачем, надав оцінку наявності загального трудового та пільгового стажу позивача.

Вказані обставини визнані сторонами, і у відповідності до ч.1 ст. 78 КАС України, не підлягають доказуванню.

Також, 23.03.2017 року позивач повторно звернувся до Верхньодніпровського об`єднаного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області з заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах, та просив винести рішення про призначення йому пенсії на пільгових умовах з 01.11.2014 року.

29.03.2017 року за вих. № 1608/12/14 відповідач на звернення позивача надав роз`яснення щодо призначення пенсії за віком, відповідно до якого роз`яснив, що в зв`язку із скасуванням постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2015 року № 174/320/15-а (2а/174/10/15) та направленням справи на новий розгляд, виплату пенсії за віком призупинено з 01.02.2017 року до прийняття рішення у справі (т.1 а.с. 162).

З вказаних обставин слідує, що відповідач не прийняв рішення щодо заяви позивача про призначення йому пенсії з 01.11.2014 року, а знову надав роз`яснення, тобто можна вважати, що позивачу було відмовлено у призначенні пільгової пенсії за віком, а його заява подана в довільній формі, була відповідачем розглянута відповідно до Закону України «Про звернення громадян», а не прийнято відповідне рішення про відмову або задоволення заяви та на час розгляду справи питання про призначення чи відмову у призначенні пенсії позивачу не вирішено.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Згідно пункту 1 «Підземні роботи» Розділу 1 Списку № 1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці та в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173, до працівників які виконують роботи з особо шкідливими умовами праці відносяться всі робітники, інженерно-технічні працівники і службовці, зайняті повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди та інших рудних і нерудних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників та інших підземних споруд, а також всі працівники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні зазначених вище робітників і службовців (медперсонал підземних (здоровпунктів, працівники підземного телефонного зв`язку і т.д.).

Згідно з п. «а» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (в редакції від 09.12.2012 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно

від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних

роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (в редакції від 09.12.2012 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), особливості пенсійного забезпечення працівників, при наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, передбачений статтею 12 цього Закону,

знижується на 1 рік.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (в редакції від 09.12.2012 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Тобто, умовою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є наявність не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці передбаченого ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 20 Порядку встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вбачається з матеріалів справи пенсійної справи, позивачу було видано довідку від 18.09.2012 року № 17/19 1189 про підтвердження наявного трудового стажу (шахта «Винницька») періоду роботи позивача з 19.09.1978 року по 17.01.1979 року, з 17.01.1979 року по 17.03.1979 року, з 17.03.1979 року по 07.05.1980 року за списком №1. В цій же довідці зазначено про те, що з 19.09.1978 року по 30.09.1978 року підземні виходи відсутні (табель спуску в шахту пустий) (т.1 а.с. 204-205).

Довідкою від 18.09.2012 року № 17/19 1189-1 про підтвердження наявного трудового стажу (шахта «Винницька») позивачу підтверджено період його роботи з 06.08.1982 року по 25.01.1983 року як такий, що дає право на призначення пенсії за списком №1 (т.1 а.с.206-207).

Довідкою від 15.08.2012 року № 17/19 1081 про підтвердження наявного трудового стажу (шахта «Постниковська») позивачу підтверджено період його роботи з 20.06.1983 року по 20.12.1983 року як такий, що дає право на призначення пенсії за списком №1 (т.1 а.с. 210).

Довідкою від 17.09.2012 року № 01/917 про підтвердження наявного трудового стажу (шахта «Макіївська») позивачу підтверджено період його роботи з 31.07.1989 року по 03.11.1989 року, з 03.11.1989 року по 03.03.1990 року як такий, що дає право на призначення пенсії за списком №1 (т.1 а.с.211-212).

Тобто, вищезазначеними довідками підтверджено вищезазначені періоди наявного трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за списком №1.

Частиною 2 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

З огляду на те, що підприємство несе відповідальність за видачу недостовірних документів, підстав для не зарахування до пільгового стажу позивача періодів його роботи підтверджених довідками від 18.09.2012 року №№ 17/19 1189, 17/19 1189-1; від 15.08.2012 року № 17/19 1081; від 17.09.2012 року № 01/917 немає. В свою чергу, відповідачем доказів безпідставності видачі позивачу хоча б однієї з цих довідок не надано.

З матеріалів справи також вбачається, що довідкою про службу у Збройних Силах від 26.03.2015 року № 65 підтверджено те, що позивач дійсно проходив службу у Збройних Силах з 15.05.1980 року по 22.05.1982 року (2 роки 1 місяць) (т.1 а.с.202).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно копії довідки від 26.03.2015 року, виданої військовим комісаром Верхньодніпровського об`єднаного районного військового комісаріату, ОСОБА_2 з 15.05.80 по 22.05.1982 дійсно проходив службу в армії. (т.1 а.с 202)

Факт зміни позивачем прізвища ОСОБА_3 на ОСОБА_4 , підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (т.1 а.с. 199)

Враховуючи викладене суд, дійшов висновку, що позивачу слід зарахувати до періодів роботи періоди з 19.09.1978 року по 17.01.1979 року; з 17.01.1979 року по 17.03.1979 року; з 17.03.1979 року по 07.05.1980 року; з 06.08.1982 року по 25.01.1983 року; з 20.06.1983 року по 20.12.1983 року; з 31.07.1989 року по 03.11.1989 року; з 03.11.1989 року по 03.03.1990 року та періоду проходження військової служби 15.05.1980 року по 22.05.1982 року до трудового стажу зі шкідливими умовами праці за списком №1, що в загальному розмірі становить більше п`яти років.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та визнано стороною відповідача, станом на час виникнення у позивача права на пільгову пенсію останній мав загальний трудовий стаж більше 20 років.

Тому, враховуючи наявність у позивача 5 років роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, наявність загального трудового стажу більше 20 років, суд вважає, що позивач набув право на пенсію у 55 років.

Відповідно до п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11. 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (надалі - Порядок), днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк

Відповідно до п. 4.1. Порядку, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Спірним у даній справі є форма та зміст заяви, з якою позивач звернувся до Пенсійного органу з метою призначення пенсії.

В свою чергу позивач 21.03.2017 року звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах, яка безпідставно не була розглянута відповідачем по суті. Крім того, позивач вже неодноразово звертався з заявами до відповідача щодо призначення йому пенсії та до заяв позивачем було долучено ряд документів (що відповідачем заперечується, а підтверджується матеріалами пенсійної справи т.1 а.с. 186-248), які подаються саме при призначенні пенсії. Відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій)

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 748/696/17.

Крім того, згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду від 30.01.2019 року у справі № 755/10947/17 від 30.01.2019 року, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Вказані судом обставини не спростовані відповідачем, також суд не приймає посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 не звертався з заявою про призначення йому пенсії не надавав необхідних документів, оскільки вказані відповідачем обставини спростовуються матеріалами пенсійної справи, в якій містяться відповідні заяви.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно з ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як встановлено ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, вимоги якої відповідачем не виконано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «а» ч.1 ст.13, ч.2 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.11.2014 року.

Відповідно до ст. 94 КАС України, судові витрати по справі у виді судового збору, від сплати яких позивача звільнено, слід віднести на рахунок держави.

На підставі ст.ст. 19, 46 Конституції України, ст. 12, п. «а» ч.1 ст.ст. 13, 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про спонукання призначити пенсію на пільгових умовах - задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро) призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «а» ч.1 ст.13, ч.2 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01 листопада 2014 року.

Судові витрати у справі віднести на рахунок держави.

Відповідно до ст.255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено 16.12.2019 року.

Головуючий суддя: підпис А.А. Борцова