Справа № 1.380.2019.006499
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.006499
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

29 грудня 2019 року м. Львів
Суддя Львівського окружного адміністративного суду Мричко Н.І., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо сплати судового збору у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Публічного акціонерного товариства «Екватор» про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

05.12.2019 до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі - ГУ ПФ України у Львівській області, заявник) до Публічного акціонерного товариства «Екватор» (надалі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь ГУ ПФ України у Львівській області заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених на пільгових умовах за період грудень 2017 року - листопад 2019 року в сумі 843633,55 грн.

Згідно з ухвалою від 06.12.2019 позовну заяву ГУ ПФ України у Львівській області залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви.

19.12.2019 до суду від ГУ ПФ України у Львівській області надійшло клопотання щодо сплати судового збору (вх. № 49024). Згідно з таким клопотанням ГУ ПФУ у Львівській області просить суд відстрочити ГУ ПФ України у Львівській області сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі; у випадку відмови у задоволенні клопотання про відстрочення від сплати судового збору надати управлінню новий термін для сплати судового збору.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що відповідно до частини 1 статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду України формуються переважно за рахунок страхових внесків (частини єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) та використовуються на виплату пенсій, передбачених вказаним Законом; надання соціальних послуг, передбачених вказаним Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду. Посилається на частину 2 статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з якою забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Вказує на те, що звернення до суду з адміністративним позовом спричинено необхідністю забезпечити покриття понесених Пенсійним фондом України витрат з виплати та доставки пенсій, призначених на пільгових умовах.

Крім цього, 19.12.2019 на адресу суду надійшла заява ГУ ПФ України у Львівській області пор зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до положень статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, єдиною підставою, з урахуванням якої суд може звільнити позивача від сплати судового збору, відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, або зменшити розмір належних до оплати судових витрат, є його майновий стан. При цьому Закон передбачає вичерпний перелік умов, за яких суд може, зокрема, відстрочити сплату судового збору з підстави врахування його майнового стану. Інших підстав для постановлення судом ухвали про звільнення позивача від сплати судового збору, відстрочення або розстрочення сплати судового збору на певний строк, або зменшення розміру належних до оплати судових витрат, ані Закон «Про судовий збір», ані КАС України не передбачають.

Разом з тим, суддя звертає увагу заявнику на те, що відстрочення, звільнення чи розстрочення сплати судових витрат, є правом, а не обов`язком суду з врахуванням майнового стану сторони, яке підтверджується належними доказами, а також чітко визначено коло осіб, коли відстрочується сплата судового збору.

Пленум Вищого адміністративного суду України у постанові від 23.01.2015 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» зазначив, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати. Таке ж право мають і бюджетні установи. Водночас, якщо ці бюджетні установи діють як суб`єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати.

ГУ ПФ України у Львівській області як на підставу відстрочення сплати судового збору посилається на частину 1 статті 133 КАС України, згідно з якою суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. Проте будь-яких доказів на підтвердження свого майнового стану, що позбавляє можливості сплатити судовий збір, заявником не надано.

Суд також виходить з того, що саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення (відстрочення) від сплати судового збору; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

При прийнятті таких висновків суд враховує положення пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким однією із основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У зв`язку із цим обставини, пов`язані небажанням сторони сплатити судовий збір, у тому числі, обставини, пов`язані з фінансуванням суб`єкта владних повноважень з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від такої сплати.

Відповідно до пункту 11 Рекомендацій щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, що прийняті Комітетом Міністрів Ради Європи, прийняття до судочинства не повинно обумовлюватися сплатою стороною державі будь-якої грошової суми, розміри якої нерозумні стосовно до даної справи; у тій мірі, в якій судові витрати є явною перешкодою для доступу до правосуддя, їх слід, по можливості, скоротити або анулювати.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР та набрала чинності для України 11.09.1997, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.

У справі «Шишков проти Росії» (Shishkov v. Russia, заява № 26746/05, п. 108-112) Суд нагадує, право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим; це допускається, оскільки право доступу за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб (Ashingdane v. the United Kingdom, 8225/78, п. 57).

Разом з тим, суддя вважає, що встановлюючи таке регулювання, Договірні держави користуються певною свободою розсуду; застосовані обмеження не повинні обмежувати доступ, що залишається індивідууму таким чином або в такій мірі, що сутність права порушується; обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6, якщо воно не переслідує законної мети і якщо не існує розумного співвідношення пропорційності між використаними засобами та метою, яку потрібно досягти; національні суди надають звільнення від судових зборів тим заявникам, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію (Marina v. Latvia, № 46040/07, п. 50, 52); такі особливості, як здатність заявника сплатити судові збори, та стадія розгляду справи, враховуються при оцінці того, чи був порушений доступ до суду (Paykar Yev Haghtanak Ltd v. Armenia, № 21638/03, п. 48); обмеження суто фінансового характеру, які абсолютно не пов`язані з перспективами успішності позову, повинні бути предметом особливо суворого розгляду з точки зору інтересів правосуддя (Podbielski and PPU Polpure v. Poland, № 39199/98, п. 65).

Згідно з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 04.07.2018 у справі № 686/114/16-ц, положення Закону України «Про судовий збір» не містять вичерпного й чітко визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи; у кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі "Kniat v. Poland", заява № 71731/01; п. 63- 64 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі "Jedamski and Jedamska v. Poland", заява № 73547/01).

При розгляді справ ЄСПЛ встановлює, чи був, з однієї сторони, дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді; для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію (справа "Шишков проти Росії" (Shishkov v. Russia), заява № 26746/05). Крім того, на переконання ЄСПЛ, при оцінюванні розміру судового збору слід обов`язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити, а також обставини конкретної справи та стадію провадження (справа «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95); підставою для рішення суду про звільнення від сплати судового збору може бути майновий (фінансовий) стан особи (справа "ФК Мретебі проти Грузії" (FC Mretebi v. Georgia), заява № 38736/04).

З огляду на наведене, суддя вважає, що відсутні правові підстави для задоволення клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви.

Щодо клопотання ГУ ПФ України у Львівській області в частині: «у випадку відмови у задоволенні клопотання про відстрочення від сплати судового збору надати управлінню новий термін для сплати судового збору», суддя звертає увагу заявнику на те, що поважними причинами для продовження процесуального строку визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно здійснити процесуальні дії.

Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів неможливості ГУ ПФ України у Львівській області виконати вимоги ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 06.12.2019 у строк, встановлений судом, заявником не надано.

З огляду на наведене, суддя вважає, що відсутні підстави для задоволення клопотання заявника про надання нового терміну для сплати судового збору.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи те, що ГУ ПФ України у Львівській області не усунуло недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, тому заява про зменшення позовних вимог до розгляду не приймається, а також підлягає поверненню.

Додатково суддя зазначає, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (частина 8 статті 169 КАС України).

Керуючись статтями 132, 133, 169, 243, 248, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо сплати судового збору - відмовити.

2. Позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Публічного акціонерного товариства «Екватор» про стягнення заборгованості, - повернути позивачеві.

3. Копію ухвали про повернення позовної заяви разом з позовом надіслати особі, яка її подала.

Ухвала суду, відповідно до частини 2 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом 15 днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Мричко Н.І.