Справа № 200/10540/19-а
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 р. Справа№200/10540/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А., при секретарі - Смаль О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що є пенсіонером та отримує пенсію за віком. У зв`язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в його населеному пункті він був вимушений покинути своє постійне місце проживання та переїхати до м. Слов`янська Донецької області, де і став на облік як внутрішньо переміщена особа. Проте відповідач з 01.02.2017 року припинив йому виплату пенсії з підстав, не передбачених ст. 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Позивач вважає такі дії відповідача щодо припинення йому виплати пенсії протиправними, оскільки вони порушують його право на пенсійне забезпечення. Поряд з цим, позивач просить суд зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії позивачу з 01.02.2017 року та сплатити заборгованість за весь період починаючи з 01.02.2017 року.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що після звернення ОСОБА_1 з заявою про запит пенсійної справи та прийняття його на облік по матеріалам пенсійної справи, розпорядженням Управління позивача взято на облік з 3 липня 2019 року та одночасно нараховано суму боргу з 1 лютого 2017 року на виплатний період серпень 2019 року. Зазначає, що з 1 серпня 2019 року та по теперішній час позивач пенсійні виплати отримує. Щодо заборгованості з 1 лютого 2017 року по 31 липня 2019 року, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335 зазначає, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Тому відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

За результатами автоматичного розподілу судової справи між суддями 27 серпня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії передано на розгляд судді Толстолуцькій М.М.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 2 вересня 2019 року вказану позовну заяву залишено судом без руху у зв`язку з наявністю її недоліків.

9 вересня 2019 року ухвалою суду справу прийнято до розгляду та відкрито по ній провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розпорядженням керівника апарату суду від 7 жовтня 2019 року № 429 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Толстолуцької М.М. проведено повторний автоматичний розподіл даної судової справи, за результатами якого справу передано на розгляд судді Голуб В.А.

Ухвалою суду від 9 жовтня 2019 року адміністративну справу ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії прийнято до розгляду, призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження на 06.11.2019 року.

У зв`язку із неявкою сторін по справі підготовче судове засідання відкладено на 04.12.2019 року.

Підготовче провадження по адміністративній справі закрито ухвалою суду від 04.12.2019 року, справу призначено до судового розгляду по суті на 9-05 год. 18.12.2019 року.

До судового засідання, призначеного на 18.12.2019 року, позивач та його представник не з`явились, про місце, дату та час проведення судового розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 заявив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача 18.12.2019 року до судового засідання не з`явився, про дату, місце та час проведення судового розгляду повідомлявся судом належним чином, про причини не явки у судове засідання суд не повідомив.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено копією паспорта серії НОМЕР_1 (а.с. 9, зворотній бік а.с.9).

Позивач є пенсіонером за віком, що не підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 від 11.06.2008 року (а.с. 11).

Позивач є внутрішньо переміщеною особою із зареєстрованим місцем фактичного проживання: АДРЕСА_2 , про вказане свідчить довідка від 18.06.2019 року № 1429- (а.с. 10).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Слов`янському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на підставі електронної пенсійної справи.

Як встановлено судом на підставі матеріалів справи, 19 червня 2019 року у зв`язку з переїздом позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії (а.с. 26 зв.бік). У свою чергу того ж дня Управління направило запит на адресу Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (де раніше перебував на обліку позивач) особової (пенсійної) справи ОСОБА_1 (а.с. 26).

3 липня 2019 року позивача взято на облік до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, що підтверджено витягом з протоколу призначення пенсії ІКІС ПФУ (підсистема призначення пенсії) (а.с. 27).

Розпорядженням засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат від 9 липня 2019 року Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України прийнято рішення поновити пенсійні виплати ОСОБА_1 (а.с. 28).

Як вбачається із довідки Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, ОСОБА_1 не отримав пенсію за період з лютого 2017 року по липень 2019 року включно (а.с. 25).

Зазначене вище також підтверджується витягом ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії, згідно відомостей якого пенсія позивачу за період з 1 лютого 2017 року по 31 липня 2019 року нараховувалась, але не виплачувалась. З 1 серпня 2019 року позивач отримує поточні виплати пенсії (а.с. 31-зв. бік. а.с. 31, 32).

Рішення, на підставі якого було припинено виплату пенсії ОСОБА_1 у період з 01 лютого 2017 року, в матеріалах справи відсутнє.

Суд зазначає, що ухвалою суду від 9 вересня 2019 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, зобов`язано відповідача в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали надати суду: відомості про взяття на пенсійний облік позивача (копія протоколу/розпорядження про призначення пенсії, копія заяви про взяття на облік тощо); відомості (довідку) про нарахування та виплату пенсії на користь позивача за 2017-2019 роки (помісячно); довідку про розмір нарахованої, але невиплаченої пенсії позивача; ґрунтовні пояснення щодо підстав припинення виплати пенсії та відповідні докази на їх обґрунтування (розпорядження/рішення про припинення виплати пенсії тощо).

Станом на 20 листопада 2019 року Слов`янським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України на виконання зазначеної ухвали суду надано: довідку про не отримані позивачем суми пенсії за період з лютого 2017 року по липень 2019 року, копію запиту особової пенсійної справи позивача, заяву про призначення/перерахунок пенсії ОСОБА_1 , витяг з протоколу призначення пенсії від 03.07.2019 року, заяву про виплату пенсії або грошової допомоги від 18.06.2019 року, копію розпорядження на призначення пенсії ОСОБА_1 від 09.07.2019 року, витяги з ІКІС ПФУ (підсистема призначення та виплати пенсії) стосовно ОСОБА_1 .

Пояснення щодо підстав припинення виплати пенсії та відповідні докази на їх обґрунтування (розпорядження/рішення про припинення виплати пенсії тощо) суду не надано.

Будучи не згодним із невиплатою йому пенсії за спірний період, позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із цим позовом.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Право на соціальний захист, а саме на отримання пенсії гарантовано Конституцією України та чинними нормативно-правовими актами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058) встановлено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Проте, лише статтею 49 Закону № 1058 передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення п. 2 ч. 1 ст. 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зміст цієї норми можна розуміти так, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону № 1058.

Суд зазначає, що посилання представника відповідача на акти Кабінету Міністрів України до уваги не приймає, оскільки постанови Кабінету Міністрів України не є законом, а є підзаконним нормативно-правовими актами, які мають нижчу юридичну силу, що значно звужує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем, а тому право позивача на отримання пенсії було безпідставно порушено відповідачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Згідно з частиною 2 ст. 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Загальновідомою обставиною є те, що в Україні ані воєнного, ані надзвичайного стану не оголошено, а з 14.04.2014 року в країні триває антитерористична операція, яка не може за своєю правовою сутністю відповідно до приписів ч. 2 ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» обмежувати конституційні права громадян України, зокрема, конституційне право на соціальний захист у старості. Тобто, стаття 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в частині введення тимчасових обмежень прав і свобод громадян у районі проведення антитерористичної операції суперечить статті 64 Конституції України.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

За приписами статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Крім того, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акту. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

З огляду на вищевикладене, постанови Кабінету Міністрів України, на які посилається відповідач, є підзаконними нормативно-правовими актами, які приймаються у відповідності до виконання Законів України, у зв`язку з чим, не можуть змінювати в бік звуження права громадян на пенсійне забезпечення, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Дана правова позиція узгоджується з позицією Верховного суду, викладеною у постановах від 30 січня 2018 року у справі К/9901/3099/17; від 06 лютого 2018 року у справах К/9901/173/17, К/9901/614/17; від 13 лютого 2018 року у справах К/9901/163/17, К/9901/3741/17.

Згідно ч. 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, дії відповідача щодо припинення (призупинення) виплати пенсії позивачу не відповідають Конституції України та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в виключних умовах окупації частини територій України.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п. 51 цього рішення). У п. 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, частина території Донецької та Луганської області, яка не підконтрольна українській владі в наслідок чого на цій території органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та по теперішній час проводиться АТО, є територією України.

Таким чином, позивачем не порушено порядку отримання пенсії в умовах проведення антитерористичної операції.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера.

Як вбачається зі змісту адміністративного позову ОСОБА_1 та підтверджується матеріалами справи, виплата пенсії позивачу не здійснювалась з 01.02.2017 року.

Суд зазначає, що відповідачем надано докази суду на підтвердження здійснення нарахування позивачу пенсії у спірний період, проте не надано докази здійснення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2017 року по 31.07.2019 року.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу є протиправними, а тому відповідача слід зобов`язати здійснити виплату пенсії позивачу з 01.02.2017 року по 31.07.2019 року, а також сплатити заборгованість з пенсії за весь період, з 01.02.2017 року по 31.07.2019 року.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у зразковій адміністративній справі № 805/402/18 від 03 травня 2018 року, яка залишена без змін постановою Великої палати Верховного суду від 04.09.2018 року.

Відповідно до ч. 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Тому, суд приходить до висновку, щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми пенсійних виплат за один місяць.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Як вбачається з квитанції від 05.09.2019 року позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768, 40 грн (а.с.19).

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру встановлюється ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб становить 1 921, 00 грн.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено судовий збір та його позов підлягає задоволенню у повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області 768, 40 грн. на користь позивача, як того вимагає ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Згідно з ч. 3 ст. 243 КАС України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 139, 244-250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не виплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 1 лютого 2017 року по 31 липня 2019 року.

Зобов`язати Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 1 лютого 2017 року по 31 липня 2019 року.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 суми пенсійних виплат за один місяць.

Стягнути з Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області суму судового збору у розмірі 768, 40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) на користь ОСОБА_1 .

Повний текст рішення виготовлено та підписано 26 грудня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб