Справа № 369/2122/19
Суддя: Пінкевич Н. С.
Дата ухвалення: 2019-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/2122/19
Провадження № 2-а/369/109/19
РІШЕННЯ

Іменем України

21.11.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С

при секретарі Середенко Б.С.

за участі позивача ОСОБА_1,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до рядового поліці батальйону № 4, роти №1 Управління патрульної поліції в м. Києві Каракуля Владислава Олександровича, Департаменту патрульної поліції м. Київ про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до рядового поліці батальйону № 4, роти №1 Управління патрульної поліції в м. Києві Каракуля Владислава Олександровича, Департаменту патрульної поліції м. Київ про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 06 лютого 2019 р. інспектором роти № 4 батальйону 1 роти патрульної поліції УПП в м. Києві Каракуля В.О. винесено стосовно позивача постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП України.

Вказує, що постанова винесена безпідставно та з істотними порушеннями прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що працівниками патрульної поліції було зупинено його автомобіль та повідомлено, що позивач порушив ПДР а саме проїхав перехрестя на заборонений «червоний» сигнал світлофора. На вимогу позивача надати докази вчинення правопорушення, працівниками поліції було зазначено, що слів працівника поліції достатньо для накладення штрафу. Під час складання постанови відповідачем не було роз`яснено права. До постанови у справі про адміністративне правопорушення не долучено доказів передбачених ст. 251 КУпАП України, а саме: протоколу у справі про адміністративне правопорушення , пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновку експерта, речових доказів, тощо.

Також позивач вказує, що постанову винесено на місці вчинення правопорушення та відразу після того як правопорушення, ніби було вчинено.

На підставі викладеного просив постанову серії ЕАВ № 897712 відповідача від 06 лютого 2019 р. у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 прим КУпАП України, - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо позивача - закрити.

Відповідач до судового засідання свого представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

У судовому засіданні позивач підтримав позов з викладених у ньому підстав та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3ст. 268 КАС Українинеприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши позов і додані до нього документи, дослідивши докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Статтею 251 КУпАПпередбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно дост. 245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Судом установлено, що згідно з постановою рядового поліції бат. 4 роти 1 УПП у м Києві Каракулі В.О. від 06.02.2019 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Renault Trafic, н.з. НОМЕР_1 , 06.02.2019 року о 10 год. 11 хв. М. Київ, просп. Повітрофлотський 78 проїхав перехрестя вул. Вінницька -пр-кт. Повітрофлотський на заборонений «червоний» сигнал світлофора, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2ст. 122 прим. КУпАП.

Відповідно до зазначеної постанови ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначав, що адміністративне правопорушення він не вчиняв, відповідачем не було не належним чином розглянуто адміністративну справу, не досліджені всі докази по справі.

Відповідно до ч. 1ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2ст. 77 КАС Українив адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, в силу норм ст. 77 КАС України, у зазначеній категорії справ обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283і 284КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що постановляється в конкретній адміністративній справі, а також визначається компетенція осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, всупереч вимог ст. 283 КУпАП відривна квитанція про сплату штрафу не містить реквізитів для сплати штрафу.

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивачем ОСОБА_1 , було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП до суду відповідачем не надано.

Таким чином, відповідачем доказів на спростування доводів позивача та доказів, які б вказували на правомірність його дій при винесенні постанови від 06.02.2019 року, суду надано не було.

Відповідно до п. 3 ч. 3ст. 286 КАС України за наслідкам розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем, не може оцінюватися судом в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України у якості належних і допустимих доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази які б їх обґрунтовували в матеріалах справи відсутні.

Викладене свідчить про порушення прав позивача на справедливий та неупереджений розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному судочинстві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За наведених вище обставин у їх сукупності факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП є недоведеним.

Згідно ст.213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами внутрішніх справ, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи внутрішніх справ (Національна поліція) розглядають, зокрема, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, зокрема, за частинами 1, 2, 3, 5 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Посилання сторони позивача на незаконність дій інспектора, у зв`язку з розглядом останнім справи на місці, без надання можливості звернення за правовою допомогою та подання доказів чи клопотання, суд вважає необґрунтованими, оскільки постанова у справі про адміністративне правопорушення у випадках, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 258 КУпАП, виноситься посадовими особами на місці вчинення правопорушення.

Суд вважає, що таке твердження ніяким чином не суперечить Рішенню Конституційного суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015, оскільки його висновки стосуються положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2ст. 122 КУпАП не відповідає вимогам КУпАП, а тому є незаконною і підлягає скасуванню.

Беручи до уваги вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Щодо задоволених позовних вимог в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, то суд виходить з наступного.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення від 25.11.2018 року серії ЕАВ № 754119 прийнята відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення .

Стаття 247 КУпАП визначає обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, зокрема, згідно з п.1 ч.1 даної норми Закону провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення;

Згідно статті 1 КАС України Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Отже, закриття провадження у адміністративній справі може мати місце лише з підстав, визначених КАС України.

А тому вимоги про закриття провадження у справі не підлягають задоволенню, оскільки повноваженням щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, закриття провадження у такій адміністративній справі, наділений виключно державний орган, а суд в адміністративному судочинстві лише перевіряє законність і обґрунтованість спірного рішення, а не приймає рішення замість нього, що повністю узгоджується з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року.

Закриття провадження по справі, постанова по якій прийнята в рамках іншого Закону, чинним Кодексом адміністративного судочинства не передбачено.

Статтею 245 КАС України визначені повноваження суду при вирішення справи. Зазначена норма Закону не передбачає ухвалення судом рішення про закриття провадження по справі, яка розглядалась за іншим Законом.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2ст. 122 КУпАП не відповідає вимогам КУпАП, а тому є незаконною і підлягає скасуванню.

Беручи до уваги вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 251, 245, 258 КУпАП, ст. ст.2, 5, 9, 72-73, 77, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297, п.10 Перехідних положень КАС України, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до рядового поліці батальйону № 4, роти №1 Управління патрульної поліції в м. Києві Каракуля Владислава Олександровича, Департаменту патрульної поліції м. Київ про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 897712 від 06 лютого 2019 року за ч. 2 ст. 122 КУпАП про накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

В решті вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 15.08.2019 року.

Суддя Н.С. Пінкевич