Справа № 554/7168/19
Суддя: Микитенко В. М.
Дата ухвалення: 2020-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 02.01.2020 Справа № 554/7168/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2020 року

Октябрський районний суд м. Полтави:

у складі: головуючого судді - Микитенка В.М.,

з участю: секретаря - Різник А.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представників відповідача - Матірної Н.В., Анкуци А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтави справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення № 31 від 26.07.2019 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни,

ВСТАНОВИВ:

I.ПРОЦЕДУРА

07.08.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до УДМСУкраїни в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення № 31 від 26.07.2019 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни ( а.с. 1-3).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 08.08.2019 року позовну заяву прийнято та справу призначено до підготовчого розгляду на 19.08.2019 року, однак підготовчий розгляд не відбувся у зв`язку з неявкою позивача ( а.с. 11, 15).

22.08.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позов ( а.с. 16-21).

Розгляд справи неодноразово відкладався за неявкою та клопотаннями позивача.

02.01.2010 року справу розглянуто по суті.

II.ПОЗИЦІЇ СТОРІН

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що вважає оскаржуване рішення протиправним, оскільки народився та із 2007 року постійно проживає у місті Полтаві, має право на спадкове майно після померлих бабці та батька, яку не прияв в тому числі з об`єктивних причин. Проживає у цивільному шлюбі із ОСОБА_2 Лише 27.06.2019 року він отримав паспорт громадянина Російської Федерації, подавши про це відповідні документи ще 02.08.2018 року. 18.07.2019 року отримав у ДФС реєстраційний номер облікової картки платника податків, а 26.07.2019 року з метою повідомлення про отримання нового паспорта, підтвердження легітимного перебування на території України, при наявності спадкового майна він звернувся до відповідача, однак ним було прийнято рішення примусово повернути його до країни походження або третьої країни, без будь-яких пояснень, роз`яснень прав та обов`язків, ігноруючи надані докази. За доволі тривалий період перебування на території України, будь-які питання до нього з боку відповідача були відсутні. Враховуючи, що він має житло та тривалий час постійно проживає в Україні, вважає, що і центр його життєвих інтересів в Україні.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав з викладених вище підстав. Додав, що має наміри надалі проживати в Україні та засуджує політичний режим і агресію РФ проти України. На запитання суду пояснив, що приблизно в травні 2007 року прибув до України на постійне проживання та проживав у батька та бабусі. 07.11.2007 року був заарештований за обвинуваченням у вбивстві батька, засуджений та звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково 20.02.2015 року. Після чого розпочав процедуру відновлення паспорту, отримавши який, з метою оформлення проживання на території України звертався до міграційної служби та при цьому посилався на викладені вище обставини, однак щодо нього було винесено рішення про примусове повернення до країни походження чи третьої країни з яким він категорично не згоден.

Представник відповідача у своєму відзиві на позов заперечив проти позову, мотивуючи, що оскаржене рішення прийнято у відповідності до чинного законодавства. Вказали, що 25.07.2019 року виявили громадянина ОСОБА_1 , який порушував правила перебування іноземців на території України, зокрема, в`їхавши на територію України за паспортним документом громадянина РФ, ухиляється від виїзду з України після закінчення 90 денного терміну перебування. За порушення правил перебування в Україні 25.07.2019 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 1717 грн. Оскаржуваним рішенням ОСОБА_1 зобов`язано виїхати за межі України у термін до 10.08.2019 року, оскільки відсутні правові підстави перебування його на території України.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали свою позицію та просили відмовити у задоволенні позову.

III.УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ПРАВОЗАСТОСУВАННЯ

Судом установлено, що ОСОБА_1 народився у місті Полтава (бувша Українська РСР) ІНФОРМАЦІЯ_2 року та є громадянином Російської Федерації відповідно до паспорту НОМЕР_6, виданого 27.06.2019 року ( а.с. 6, 29).

За даними військового квитка НОМЕР_1 від 17.05.1993 року, ОСОБА_1 за національністю українець, був призваний до лав Збройних сил у червні 1991 року та станом на 24.08.1991 року (здобуття Україною незалежності) проходив строкову військову службу у м. Полтава ( а.с. 56).

18.07.2019 року ГУ ДФС України в Полтавській області Савчуку В.В. видано картку платника податків та 02.08.2019 року його перевірено щодо наявності ( відсутності) громадянства Російської Федерації ( а.с. 6 зворот).

У відповідності до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 11.09.2007 року ОСОБА_3 (баба позивача) померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Полтава (а.с. 8 зворот), а за даними свідоцтва про смерть НОМЕР_8 від 12.11.2007 року ОСОБА_4 (батько позивача ОСОБА_1 ) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Полтава ( а.с.8 , 55).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 03.08.2001 року померлим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 належали на праві спільної приватної власності по Ѕ частині квартири АДРЕСА_2 ( а.с.7).

Свідок ОСОБА_2 підтвердила суду, що з 2015 року дійсно постійно проживає із ОСОБА_1 у неї в квартирі АДРЕСА_3 , також підтвердила обставини, на які посилався ОСОБА_1 .

Реєстрація свідка ОСОБА_2 за вказаною нею адресою підтверджується копією її паспорта НОМЕР_9 ( а.с. 9).

Виходячи із листування від 05.08.2019 року позивача ОСОБА_1 із департаментом ДАБІ у Полтавській області, убачається, що позивачем вживаються заходи щодо спадкового майна ( а.с. 50-54).

Згідно довідки № 121-26072019/53210 від 26.07.2019 року, позивач ОСОБА_1 був арештований 07.11.2007 року у м. Полтава та засуджений Октябрським районним судом м. Полтави 31.12.2010 року за ч. 2 ст. 121 КК України на 9 років позбавлення волі ( а.с. 28), звільненився лише 20.02.2015 року з Полтавської виправної колонії № 64 ( а.с.61). У довідці про звільнення від 20.02.2015 року зазначено, що ОСОБА_1 прямує до місця проживання - у м. Полтаву з грошима в сумі 3 грн ( а.а.61).

У відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення № 000067 від 25.07.2019 року, за ч. 1 ст. 203 КУпАП, цього дня о 12.10 год по провулку Шкільному, 6 м. Полтави виявлено факт порушення правил перебування в Україні громадянином РФ ОСОБА_1 , який останнього разу в`їхавши на територію України в травні 2007 року, не виїхав після закінчення відповідного терміну перебування, проживає без документів на право проживання в Україні та ухиляється від виїзду з України ( а.с. 26).

Місце виявлення правопорушення - пров. Шкільний, 6 м. Полтави - юридична адреса міграційної служби Полтави підтверджує пояснення позивача про те, що він самостійно звернувся до відповідача.

У своєму письмовому поясненні від 25.07.2019 року ОСОБА_1 зазначав, що прибув у м. Полтава приблизно в травні 2007 року для догляду за своєю важко-хворою бабусею, після смерті якої у нього витік строк дії його паспорта громадянина РФ та у консульстві РФ в Україні йому не змогли вчасно оформити документи через велике навантаження ( а.с. 25).

Постановою УДМС України в Полтавській області від 25.07.2019 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП у виді штрафу в сумі 1717 грн ( а.с. 27).

Рішенням № 31 від 26.07.2019 року УДМС України в Полтавській області вирішило примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина РФ ОСОБА_1 та зобов`язати його покинути територію України до 10.08.2019 року ( а.с. 4-5, 22-23).

Мотивами прийняття оскаржуваного рішення стало те, що ОСОБА_1 в`їхавши в Україну в травні 2007 року для догляду за важкохворою бабусею по внутрішньому паспорту РФ, після закінчення строку тимчасового перебування в Україні не виїхав за межі держави, перевищив терміни тимчасового перебування в Україні, проживає без документів на право проживання в Україні та ухиляється від виїзду.

Дане рішення містить посилання на пп.2 п.2 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 15.02.2012 року № 150 та ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Суд зазначає, що примусове повернення іноземця до країни походження або третьої країни вочевидь є однією зі спеціальних форм юридичної відповідальності особи.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, у адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При вирішенні спору суд також виходить із загальних засад недопустимості притягнення особи до юридичної відповідальності на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності провини особи тлумачить на її користь (ч.2 ст.62 Конституції України).

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

У цьому контексті Європейський Суд з прав людини в п.23,25 рішення у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року зазначив, що Конвенція зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень у світлі конкретних обставин справи, зокрема, якщо у позові йде посилання на специфічні, доречні та важливі аргументи.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 288 КАС України у поєднанні із ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає можливість оскарження рішень про примусове повернення іноземців до місцевого суду як адміністративного.

Частина 1 ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

IV.МОТИВИ СУДУ

Заслухавши думку учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідачем не доведено жодними належними та допустимим доказами часу першого в`їзду ОСОБА_1 на територію України та не спростовано об`єктивну неможливість продовження ним терміну перебування в Україні.

При цьому суд зважає на те, що ОСОБА_1 07.11.2007 року був заарештований та до 20.02.2015 року перебував у місцях позбавлення волі на території України. Відомості щодо наявності у ОСОБА_1 паспорту громадянина РФ під час його перебування у Полтавській ВК - 64 відповідачем суду не наведені, відтак можливість легального залишення ним території України після звільнення з місць позбавлення волі і до отримання ним нового паспорту - 27.06.2019 року ( а.с.29) видається ілюзорною.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_1 , щойно отримавши паспорт, самостійно звернувся до міграційної служби з метою оформлення легального проживання в Україні, отримав картку платника податків в Україні, засуджує політичний режим та агресію РФ, є українцем, народився і тривалий час проживав у м. Полтава, має тут постійне місце проживання із цивільною дружиною, має право на спадкування нерухомості після померлої баби, що жодним чином не спростовано відповідачем.

За таких обставин, суд вважає оскаржуване рішення таким, що не відповідає вимогам обґрунтованості, добросовісності, розсудливості та дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 77, 242-246, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 31 від 26.07.2019 року управління державної міграційної служби України в Полтавській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 10 днів з дня проголошення.

Повний текст рішення складений 03.01.2020 року.

Суддя В.М. Микитенко