Справа № 340/1261/19
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 340/1261/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 р. в адміністративній справі №340/1261/19 за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (надалі - ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області) про скасування рішення №77 від 04.04.2019 про скасування дозволу на імміграцію в Україну. Позов мотивовано тим, що позивач - громадянин Республіки Вірменія, перебуваючи на території України на законних підставах з 1999 року, у серпні 2007 року звернувся до Управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України в м. Києві з клопотанням про надання йому дозволу на імміграцію в Україну, додавши усі необхідні документи. Такий дозвіл йому надано 08.11.2007 року на підставі п.6 ч.2 та п.3 ч.3 ст.4, ч.3 ст.9 Закону України "Про імміграцію", а згодом видано безстрокову тимчасову посвідку на постійне проживання. З листопада 2018 року позивач мешкає зі своєю родиною у м. Кропивницькому. У січні 2019 року він звернувся до Управління Державної міграційної служби України у Кіровоградській області за обміном раніше виданої тимчасової посвідки на постійне проживання на сучасний бланк посвідки на постійне проживання з безконтактним електронним носієм. В заміні посвідки йому було відмовлено, а згодом він дізнався, що рішенням ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області №77 від 04.04.2019 скасовано виданий йому 08.11.2017 року дозвіл на імміграцію в Україну.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 р., ухваленим за результатами розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, відмовивши у задоволенні позову. Скаржник вказує на те, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», чинного на момент подачі позивачем клопотання щодо надання дозволу на імміграцію в Україну, неповнолітні діти для набуття статусу іммігранта в Україні повинні отримати дозвіл на імміграцію за клопотанням батьків або законних представників. Вказана вимога не була належним чином виконана. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 12 зазначеного Закону дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність. Зважаючи на те, що УГІРФО ГУ МВС України в м. Києві було прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію позивачу всупереч міграційного законодавства, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було правомірно прийнято спірне рішення № 77 від 04.04.2019 про скасування дозволу на імміграцію в Україні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, зазначаючи, що суд першої інстанції повно встановив обставини у справі, у тому числі, щодо відсутності підстав для прийняття відповідачем спірного рішення, у зв`язку із відсутністю винних дій позивача. Позивач вважає, що не може бути позбавлений дозволу на імміграцію внаслідок помилки допущеної 11 років тому.

Скаржник надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позивач та представник позивача просили залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини у справі:

Позивач є громадянином Вірменії, з 1999 року перебував на території України на законних підставах, прибувши для тимчасового працевлаштування. У шлюбі з громадянкою Росії ОСОБА_2 , у м. Києві народилися їхні діти - у 2003 році син Левон , у 2006 році - донька ОСОБА_3 . У серпні 2007 позивач та його дружина звернулися до ВГІРФО Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві із заявами про надання їм дозволу на імміграцію в Україну, як батькам дітей, які народилися в Україні. (а.с. 56, 62, 65). Інспектором ВГІРФО Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві за наслідками розгляду поданих матеріалів встановлено, що оскільки діти заявників народилися на території України та мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням, тому заявники мають право отримати дозвіл на імміграцію як батьки іммігрантів. Інспектором 31.10.2007 складено рішення про задоволення клопотань щодо надання дозволу на імміграцію на підставі п.6 ч.2 та п.3 ч.3 ст.4, ч.3 ст.9 Закону України "Про імміграцію", яке 08.11.2007 затверджене заступником начальника УГІРФО ГУМВС України в м. Києві. (а.с. 71) На цій підставі УГІРФО ГУМВС України в м. Києві позивачу видано дозвіл на імміграцію в Україну №116300 від 08.11.2007 та дозволено постійне проживання в Україні. (а.с. 22, 73зв.) Також УГІРФО ГУМВС України в м. Києві видано дозвіл на імміграцію в Україну №116300 від 08.11.2007 дружині позивача. Разом з нею дозвіл на імміграцію отримали її неповнолітні діти. (а.с. 74) За заявою позивача йому УГІРФО ГУМВС України в м. Києві оформлено та 14.11.2007 видано тимчасову посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 у формі книжечки. (а.с. 18, 75) У січні 2019 року позивач звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області за місцем свого проживання про обмін посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням ним 45 років та просив видати йому посвідку на тимчасове проживання з безконтактним електронним носієм. Рішенням заступника начальника Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області №225160000 від 25.01.2019 позивачу відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання. (а.с. 23) Згодом начальником ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області прийнято рішення №77 від 04.04.2019 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, згідно з яким громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію" скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 08.11.2007. (а.с. 26)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірного рішення №77 від 04.04.2019. Суд вважав, що скасування відповідачем дозволу на імміграцію через 11 років після його видачі за відсутності будь-яких винних дій позивача, через виявлення помилки, допущеної уповноваженими посадовими особами органу, що реалізує державну політику у сфері імміграції, правонаступником якого у спірних правовідносинах є відповідач, є порушенням принципу належного урядування, а покладання на позивача тягаря відповідальності шляхом скасування йому дозволу на імміграцію, за неналежну перевірку уповноваженою особою поданих документів свідчить про нерозсудливість відповідача при виконанні ним державних функцій у спірних правовідносинах. Суд також зазначив, що спарне рішення відповідача не відповідає також критерію необхідності у демократичному суспільстві, адже скасування дозволу на імміграцію зумовлює повну зміну способу життя позивача та його сім`ї, в якій є неповнолітні діти.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію скасовується, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Підставою для прийняття спірного рішення відповідачем зазначено п.1 ч.1 ст. 12 Закону. Разом з тим, суд першої інстанції встановив, що позивачем не надавались свідомо неправдиві відомости, підроблені документи чи документи, що втратили чинність.

Помилка, яка була допущена інспектором у 2007 році за відсутності умисних протиправних дій позивача, не повинна мати наслідком позбавлення позивача та його родини перебувати в Україні на законних підставах, оскільки, як правильно вказав суд першої інстанції, принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. (Рішення від 20.10.2011 року у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04).

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, оскаржена постанова суду першої інстанції скасуванню не підлягає. Апеляційна скарга має бути залишена без задоволення у зв`язку з тим, що наведені в ній доводи не знайшли свого підтвердження при її розгляді.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 р. в адміністративній справі №340/1261/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 17 грудня 2019 р. і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук