Справа № 824/681/18-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2019-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/681/18-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Дембіцький П.Д., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України до Головного управління ДФС України у Чернівецькій області про скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України (позивач) просить суд: - скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.09.2017 року № .

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що внаслідок проведеної камеральної перевірки даних, задекларованих Буковинською державною сільськогосподарською дослідною станцією Національної академії аграрних наук України, у податковій звітності з податку на додану вартість за березень 2013 року, квітень 2013 року, травень 2013 року, серпень 2013 року, вересень 2013 року, грудень 2013 року, лютий 2014 року, березень 2014 року, червень 2014 року, липень 2014 року, серпень 2014 року, вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року, січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року. За наслідками перевірки складено акт перевірки від 30.08.2017 року №3403/24-13-12-05/00729868, яким встановлено порушення граничного строку грошового зобов`язання по деклараціях з податку на додану вартість та прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення про сплату штрафу у розмірі 20% у сумі 32966,35 грн.

Разом з тим, позивач зазначає, що Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України заснована на державній власності, власних або орендованих виробничих потужностей не має та не є сільськогосподарським підприємством, що свідчить про безпідставність застосування податковим органом фінансових санкцій за порушення порядку сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства, як сільськогосподарського підприємства.

Крім того, позивач зазначає, що у зв`язку з відсутністю механізму, який регулював би можливість Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України здійснювати зарахування на спеціальний рахунок, позивач був позбавлений законної можливості проводити перерахунки на спеціальний рахунок відкритий в ГУДКСУ у Чернівецькій області. Позивач вважає безпідставними висновки податкового органу щодо порушення терміну перерахування сум податку на додану вартість за період до грудня 2014 року, оскільки тільки у грудні 2014 року Держказначейство у Чернівецькій області відкрило Буковинській державній сільськогосподарській дослідній станції Національної академії аграрних наук України новий рахунок № НОМЕР_1 , що дало йому змогу акумулювати суми ПДВ на власному рахунку в системі електронного адміністрування ПДВ.

Позивач також зазначає, що податковим органом порушено строк на застосування до платника податків штрафних санкцій по деклараціям за березень 2013 року, квітень 2013 року, травень 2013 року, серпень 2013 року, вересень 2013 року, грудень 2013 року, лютий 2014 року, березень 2014 року, червень 2014 року, липень 2014 року, серпень 2014 року.

Крім того, позивач зазначає, що починаючи з січня 2015 року Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України розпочала акумулювання коштів ПДВ на спеціальному рахунку, однак податковим органом неправомірно віднесено вказані суми до зарахування в рахунок погашення боргу за попередні періоди.

До суду надійшов відзив відповідача, в якому зазначив, що податковим органом 30.08.2017 року проведена камеральна перевірка даних задекларованих Буковинською державною сільськогосподарською дослідною станцією Національної академії аграрних наук України у податковій звітності з податку на додану вартість за березень 2013 року, квітень 2013 року, травень 2013 року, серпень 2013 року, вересень 2013 року, грудень 2013 року, лютий 2014 року, березень 2014 року, червень 2014 року, липень 2014 року, серпень 2014 року, вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року, січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року. За наслідками перевірки встановлено порушення граничного строку грошового зобов`язання по деклараціях з податку на додану та прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стало те, що Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України підпадає під дію спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства, відповідно до якого сума ПДВ, нарахована позивачем на вартість поставлених ним товарів, не підлягає сплаті до бюджету та повинна акумулюватись на спеціальних рахунках. Крім того, законодавством зобов`язано позивача складати податкову декларацію та подавати її в електронному вигляді до територіального органу ДФС із обов`язковим зазначенням реквізитів спеціального рахунку. Відповідач вважає безпідставними посилання позивача на відсутність механізму, який регулював би можливість Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України здійснювати зарахування з ПДВ на спеціальний рахунок протягом 2012-2015 років. Крім того, відповідач зазначив, що позивач не надав доказів того, що ним вживалися заходи для врегулювання питання, пов`язаного з виконанням умов перебування на спеціальному режимі оподаткування.

Щодо строків давності для застосування штрафних санкцій, податковий орган зазначив, що 1095-денний строк для застосування до платника податків штрафних санкцій за несвоєчасну сплату слід відраховувати саме з моменту сплати грошового зобов`язання. Податковий орган також зазначив, що позивач згідно норм чинного законодавства, як сільськогосподарське підприємство, зобов`язаний був відкрити спеціальні рахунки, а тому вважає безпідставним твердження позивача про неможливість відкриття такого рахунку.

Додатково податковий орган зазначив про необґрунтованість тверджень позивача, що Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України не є сільськогосподарським підприємством, оскільки перебування на спеціальному режимі оподаткування є добровільним і позивач сам виявив бажання перебувати на спеціальному режимі оподаткування ПДВ, як сільськогосподарське підприємство, оскільки в іншому випадку позивач мав би сплачувати ПДВ на загальних підставах.

21 листопада 2017 року постановою Чернівецького окружного адміністративного суду, з урахуванням ухвали про внесення виправлень у судове рішення від 08 грудня 2017 року позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове-повідомлення рішення від 11 вересня 2017 року №, з огляду на його незаконність та прийнятого з порушенням строків давності, притягнення до відповідальності.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року, постанова суду першої інстанції скасована, а у задоволені позовних вимог відмовлено з огляду на обґрунтованість та правомірність застосування податковим органом штрафу відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, без порушень строків 1095 днів застосування у спірному періоді штрафної санкції. За висновками суду апеляційної інстанції визначення суми штрафних санкцій, слід розпочинати з дня, наступного за днем сплати узгодженої суми податкового зобов`язання.

Постановою Верховного Суду від 05.06.2018 року касаційну скаргу Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України задоволено частково. Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду 21 листопада 2017 року та Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 824/760/17 скасовано. Справу № 824/760/17 направити до Чернівецького окружного адміністративного суду на новий розгляд.

20.07.2018 року ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду прийнято справу до свого провадження суддею Дембіцьким П.Д.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги, а також справу розглядати у порядку письмового провадження.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову, надав пояснення суду по суті спору, а також клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, у разі неявки відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У частині 9 статті 205 КАС України зазначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України, суд вважає, що немає перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням заявлених вимог та заперечень, пояснень представників сторін, судом з метою з`ясування обставин справи було зобов`язано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування позовних вимог.

Оскільки сторонами на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, заперечення не було надано належні письмові докази, що вказувало на їх недостатність для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 КАС України зобов`язував сторони ухвалою суду надати суду письмові докази в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 77 КАС України визначено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру підприємств та організації України Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України (ідентифікаційний код 00729868, 58026, м. Чернівці, вул. Кузнецова, буд. 21А) значиться як державна організація. Згідно Витягу 039 з Реєстру платників податків на додану вартість позивач, як сільськогосподарське підприємство, здійснює вирощування зернових та технічних культур та згідно рішення № 83 від 01.04.2014 року внесене до Реєстру неприбуткових установ та організацій. (т. 1 а. с. 49-59).

До матеріалів справи додано листи Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України від 12.01.2015 р., від 09.10.2015 року, від 18.09.2017 року, адресовані Головному управління ДФС у Чернівецькій області, де позивач зазначає, що Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України є сільськогосподарським товаровиробником у 2013-2016 роках подавала скорочену податкову декларацію, відповідно до ст. 209 ПК України. Крім того, позивач зазначив про відсутність можливості до 2015 року вносити накопичену суму ПДВ на спеціальний рахунок. (т. 1 а. с. 26, 75, 77-79).

Відповідно до довідки Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області (далі - Держказначейство у Чернівецькій області) від 24.03.2014 року зазначено, що позивач дійсно обслуговується в Держказначействі у Чернівецькій області та фінансується за рахунок коштів державного бюджету. (т. 1 а. с. 74).

Позивачем подавались до податкового органу податкові декларації з ПДВ помісячно за 2013 - 2015 роки, в яких відображено суми, що підлягали сплаті за відповідний місяць. Зокрема позивачем подані наступні податкові декларації з ПДВ:

- за березень 2013 року, дата подання 18.04.2013 року (т. 1 а. с. 177-178);

- за квітень 2013 року, дата подання 20.05.2013 року (т. 1 а. с. 175-176);

- за травень 2013 року, дата подання 19.06.2013 року (т. 1 а. с. 173-174);

- за серпень 2013 року, дата подання 19.09.2013 року (т. 1 а. с. 171-172);

- за вересень 2013 року, дата подання 18.10.2013 року (т. 1 а. с. 168-170);

- за грудень 2013 року, дата подання 20.01.2014 року (т. 1 а. с. 166-167);

- за лютий 2014 року, дата подання 19.03.2014 року (т. 1 а. с. 163-165);

- за березень 2014 року, дата подання 18.04.2014 року (т. 1 а. с. 160-162);

- за червень 2014 року, дата подання 21.07.2014 року (т. 1 а. с. 157-159);

- за липень 2014 року, дата подання 19.08.2014 року (т. 1 а. с. 154--156);

- за серпень 2014 року, дата подання 19.09.2014 року (т. 1 а. с. 151-153);

- за вересень 2014 року, дата подання 20.10.2014 року (т. 1 а. с. 148-150);

- за жовтень 2014 року, дата подання 20.11.2014 року (т. 1 а. с. 145-147);

- за листопад 2014 року, дата подання 19.12.2014 року (т. 1 а. с. 141-143);

- за грудень 2014 року, дата подання 16.01.2015 року (т. 1 а. с. 139-140);

- за січень 2015 року, дата подання 13.02.2015 року (т. 1 а. с. 137-138);

- за лютий 2015 року, дата подання 19.03.2015 року (т. 1 а. с. 134-136);

- за березень 2015 року, дата подання 20.04.2015 року (т. 1 а. с. 131-133);

- за квітень 2015 року, дата подання 18.05.2015 року (т. 1 а. с. 126-130).

До матеріалів справи позивачем додано платіжні доручення: № 27 від 29.01.2015 року в сумі 1879 грн. про перерахування ПДВ за грудень 2014 року, № 66 від 10.02.2015 року в сумі 1615,70 грн. про перерахування ПДВ за січень 2015 року, № 99 від 27.02.2015 року в сумі 19719,92 грн. про перерахування ПДВ за січень 2015 року, № 157 від 16.03.2015 року в сумі 8000 грн. про перерахування ПДВ за лютий 2015 року, № 197 від 30.03.2015 року в сумі 15486,28 грн. про перерахування ПДВ за лютий 2015 року, № 177 від 24.03.2015 року в сумі 2750 грн. про перерахування ПДВ за лютий 2017 року, № 327 від 25.05.2015 року в сумі 17375 грн. про перерахування ПДВ за квітень 2015 року, № 280 від 27.04.2015 року в сумі 23633 грн. про перерахування ПДВ за березень 2015 року. (т. 1 а. с. 87-90).

Податковим органом проведена камеральна перевірка даних, задекларованих Буковинською державною сільськогосподарською дослідною станцією Національної академії аграрних наук України, у податковій звітності з податку на додану вартість спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства, результати якої зафіксовані в Акті від 30.08.2017 року №3403/24-13-12-05/00729868. (т. 1 а. с. 14-20).

На підставі проведеної перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.09.2017 року № , яким зобов`язано Буковинську державну сільськогосподарську дослідну станцію Національної академії аграрних наук України сплатити штраф у розмірі 20% суми грошового зобов`язання 164831,75 грн., що склала 32966,35 грн. Крім того, податковим органом було складено розрахунок штрафних санкцій на загальну сумі 32966,35 грн. (а. с. 22-24).

Відповідно до розрахунку штрафних санкцій, згідно яких за порушення строку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) нараховані штрафні санкції:

- податкова декларація за березень 2013 року, дата подання 18.04.2013 року, штрафна санкція в розмірі 893,81 грн.;

- податкова декларація за квітень 2013 року, дата подання 20.05.2013 року, штрафна санкція в розмірі 1749,20 грн.(439,79 грн. + 1309,41 грн.).;

- податкова декларація за травень 2013 року, дата подання 19.06.2013 року, штрафна санкція в розмірі 842,00 грн.;

- податкова декларація за серпень 2013 року, дата подання 19.09.2013 року, штрафна санкція в розмірі 1316,60 грн. (847,99 грн. + 0,60 грн. + 468,01 грн.).;

- податкова декларація за вересень 2013 року, дата подання 18.10.2013 року, штрафна санкція в розмірі 679,40 грн.;

- податкова декларація за грудень 2013 року, дата подання 20.01.2014 року, штрафна санкція в розмірі 648,80 грн.;

- податкова декларація за лютий 2014 року, дата подання 19.03.2014 року, штрафна санкція в розмірі 745,60 грн.;

- податкова декларація за березень 2014 року, дата подання 18.04.2014 року, штрафна санкція 1702,40 грн.;

- податкова декларація за червень 2014 року, дата подання 21.07.2014 року, штрафна санкція 1093,20 грн.;

- податкова декларація за липень 2014 року, дата подання 19.08.2014 року, штрафна санкція 3133,40 грн. (65,79 грн. +2400,00 грн. + 667,61 грн.).;

- податкова декларація за серпень 2014 року, дата подання 19.09.2014 року, штрафна санкція 5113,80 грн. (2332,39 грн. + 2781,41 грн.).;

- податкова декларація за вересень 2014 року, дата подання 20.10.2014 року, штрафна санкція 2153,00 грн. (218,59 грн. + 1934,41 грн.).;

- податкова декларація за жовтень 2014 року, дата подання 20.11.2014 року, штрафна санкція 3044,20 грн. (565,59 грн. + 2000,00 грн.+ 300,00 грн. + 178,61 грн.).;

- податкова декларація за листопад 2014 року, дата подання 19.12.2014 року, штрафна санкція 992,00 грн. (121,39 грн. + 600,00 грн.+ 270,61 грн.).;

- податкова декларація за грудень 2014 року, дата подання 16.01.2015 року, штрафна санкція 375,80 грн.;

- податкова декларація за січень 2015 року, дата подання 13.02.2015 року, штрафна санкція 76,00 грн.;

- податкова декларація за лютий 2015 року, дата подання 19.03.2015 року, штрафна санкція 3264,60 грн. (407,63 грн. + 210,00 грн.+ 219,00 грн. + 900,00 грн. + 600,00 грн. + 927,97 грн.);

- податкова декларація за березень 2015 року, дата подання 20.04.2015 року, штрафна санкція 4726,56 грн. (556,99 грн. + 1018,08 грн.+ 1362,57 грн. + 615,18 грн. + 988,47 грн. + 185,27 грн.);

- податкова декларація за квітень 2015 року, дата подання 18.05.2015 року, штрафна санкція 415,98 грн. (т. 1 а. с. 22-24).

Позивач звертався 12.01.2015 року до Держказначейства у Чернівецькій області з листом щодо роз`яснення можливості чи неможливості використання коштів на спеціальному рахунку, однак останнім роз`яснення з цього приводу не було надано з тих підстав, що органи Казначейства не володіють повноваженнями щодо надання правової оцінки чи тлумачення законодавства. Крім того, позивач у листі від 09.10.2015 року та у скарзі від 18.09.2017 року на податкове повідомлення-рішення повідомляв податковий орган про неможливість до 2015 року зараховувати кошти на спеціальний рахунок у зв`язку з відсутністю правових підстав регулювання такого зарахування. (т. 1 а. с. 26-28, 75).

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Згідно положень ч. ч. 1-2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України № 2755-VI від 02.12.2010 року (далі - ПК України).

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Згідно п. п. 3. 1. ст. 3 ПК України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. 75.1.1 ст. 75 та п. 76.1 ст. 76 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій). Камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Предметом камеральної перевірки є подані платником податків декларації та розрахунки. Під час такої перевірки перевіряються дані, задекларовані платником податків у звітності з відповідного податку.

Оскільки предметом контролю при проведенні камеральної перевірки є правильність складання податкових декларацій (розрахунків), то документами, які мають відношення до такої перевірки, є саме податкові декларації (розрахунки) і ніякі інші. Камеральна перевірка може проводитися виключно на підставі даних, вказаних в звітності.

Періодичність проведення камеральних перевірок чинним законодавством не визначена, відповідно, податковий орган може проводити таку перевірку після кожного подання платником податків декларації (розрахунку). Таким чином строки проведення камеральних перевірок залежать від строків подачі звітності за конкретний період.

Камеральні перевірки податкової звітності з ПДВ платників податку - юридичних осіб проводяться працівниками підрозділів оподаткування юридичних осіб протягом 30 днів, наступних за останнім днем граничного строку подання звітної податкової декларації до органу ДПС або днем фактичного подання уточнюючого розрахунку (лист ДПАУ від 23.03.2011 р. № 8073/7/16-1617).

Згідно п. п. 203.1, 203.2 ст. 203 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Судом встановлено, що позивачем вчасно подано податкову звітність:

- за березень 2013 року, дата подання 18.04.2013 року (т. 1 а. с. 177-178);

- за квітень 2013 року, дата подання 20.05.2013 року (т. 1 а. с. 175-176);

- за травень 2013 року, дата подання 19.06.2013 року (т. 1 а. с. 173-174);

- за серпень 2013 року, дата подання 19.09.2013 року (т. 1 а. с. 171-172);

- за вересень 2013 року, дата подання 18.10.2013 року (т. 1 а. с. 168-170);

- за грудень 2013 року, дата подання 20.01.2014 року (т. 1 а. с. 166-167);

- за лютий 2014 року, дата подання 19.03.2014 року (т. 1 а. с. 163-165);

- за березень 2014 року, дата подання 18.04.2014 року (т. 1 а. с. 160-162);

- за червень 2014 року, дата подання 21.07.2014 року (т. 1 а. с. 157-159);

- за липень 2014 року, дата подання 19.08.2014 року (т. 1 а. с. 154--156);

- за серпень 2014 року, дата подання 19.09.2014 року (т. 1 а. с. 151-153);

- за вересень 2014 року, дата подання 20.10.2014 року (т. 1 а. с. 148-150);

- за жовтень 2014 року, дата подання 20.11.2014 року (т. 1 а. с. 145-147);

- за листопад 2014 року, дата подання 19.12.2014 року (т. 1 а. с. 141-143);

- за грудень 2014 року, дата подання 16.01.2015 року (т. 1 а. с. 139-140);

- за січень 2015 року, дата подання 13.02.2015 року (т. 1 а. с. 137-138);

- за лютий 2015 року, дата подання 19.03.2015 року (т. 1 а. с. 134-136);

- за березень 2015 року, дата подання 20.04.2015 року (т. 1 а. с. 131-133);

- за квітень 2015 року, дата подання 18.05.2015 року (т. 1 а. с. 126-130), з податку на додану вартість, однак розрахунки до 2015 року проведені не були.

У відповідності до положень п. 209.2 ст. 209 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Для такого акумулювання сільськогосподарські підприємства зараховують кошти на власні рахунки в системі електронного адміністрування податку, відкриті для перерахування коштів на спеціальні рахунки, відкриті в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Кошти, зараховані на такі рахунки в системі електронного адміністрування податку, автоматично протягом операційного дня, в якому кошти надійшли на такі рахунки, перераховуються органом, який здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, на спеціальні рахунки сільськогосподарських підприємств, відкриті в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Сільськогосподарські підприємства - суб`єкти спеціального режиму оподаткування у строки, встановлені цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, повинні забезпечити перерахування на їх рахунок у системі електронного адміністрування податку, відкритий для перерахування коштів на спеціальні рахунки, коштів у розмірі, достатньому для перерахування на спеціальний рахунок на підставі поданої податкової декларації, в якій відображаються результати діяльності в межах спеціального режиму оподаткування протягом звітного (податкового) періоду.

Порядок акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 р. №11 (зі змінами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2012 р. N 779) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №11).

Так, згідно пунктів 2, 3, 4 Порядку №11 сільськогосподарське підприємство у разі обрання спеціального режиму оподаткування відкриває протягом одного звітного (податкового) періоду спеціальний рахунок (поточний рахунок із спеціальним режимом використання) відповідно до законодавства за умови подання засвідченої органом державної податкової служби копії свідоцтва про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб`єкта спеціального режиму оподаткування.

На підставі даних бухгалтерського та податкового обліку сільськогосподарське підприємство веде реєстри виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, складає податкову декларацію і в строки, встановлені статтею 203 Кодексу, подає її разом з копіями записів у зазначених реєстрах за відповідний період в електронному вигляді до органу державної податкової служби.

Сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) сільськогосподарським підприємством відповідно до податкової декларації за операціями з постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах (крім підакцизних товарів, за винятком виноматеріалів за кодами згідно з УКТЗЕД 2204 29 і 2204 30, які поставляються підприємствами первинного виноробства), тобто різниця між сумою податкового зобов`язання за звітний (податковий) період та сумою податкового кредиту за такий період перераховується сільськогосподарським підприємством з поточного рахунка на спеціальний рахунок у строки, встановлені статтею 203 Кодексу для перерахування суми податку на додану вартість до державного бюджету.

Сільськогосподарське підприємство подає за місцем своєї реєстрації не пізніше останнього календарного дня місяця, що настає за звітним (податковим) періодом, органові державної податкової служби копії платіжних доручень про фактично зараховані на спеціальний рахунок суми податку на додану вартість за кожний звітний (податковий) період.

Сума податку на додану вартість, що акумулюється на спеціальному рахунку, не підлягає вилученню до державного бюджету і використовується сільськогосподарським підприємством відповідно до пункту 209.2 статті 209 Кодексу.

Як встановлено в ході судового розгляду справи Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України зареєстрована в Чернівецькій об`єднаній Державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області є сільськогосподарською організацією та користується спеціальним режимом оподаткування діяльності у сфері сільського господарства, а тому суд не бере до уваги доводи позивача про те, що Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України не є сільськогосподарською організацією.

Суд звертає увагу, що на виконання п. 209.2 ст. 209 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), позивачем було відкрито спеціальний рахунок № 1286 в ГУДКСУ у Чернівецькій області, проте вказаний рахунок вимагав прийняття порядку його застосування, а тому по листопад 2014 року, кошти на вказаний рахунок не зараховувалися.

Дійсно, суд звертає увагу відповідача, що згідно п. 9 ст. 13 Бюджетного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначалось, що створення позабюджетних фондів органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування та іншими бюджетними установами не допускається. Відкриття позабюджетних рахунків для розміщення бюджетних коштів (включаючи власні надходження бюджетних установ) органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування та іншими бюджетними установами забороняється, крім випадку, передбаченого частиною восьмою статті 16 цього Кодексу, а також крім розміщення закордонними дипломатичними установами України бюджетних коштів на поточних рахунках іноземних банків у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та розміщення вищими і професійно-технічними навчальними закладами на депозитах тимчасово вільних бюджетних коштів, отриманих за надання платних послуг, якщо таким закладам законом надано відповідне право.

Так, з аналізу норм законодавства чинного на момент виникнення спірних правовідносин прослідковується невідповідність п. 209.2 ст. 209 ПК України, Порядку №11 пункту п. 9 ст. 13 Бюджетного кодексу України. Зазначена невідповідність була усунена лише після внесення змін до зазначеного Порядку № 11 постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2012 р. № 779, внаслідок чого позивачу було відкрито спеціальний рахунок № НОМЕР_2 в ГУДКСУ у Чернівецькій області.

Однак, суд звертає увагу податкового органу, що механізм, який регулював би можливість Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України здійснювати зарахування на спеціальний рахунок був відсутній, а тому до 2015 року позивач був позбавлений законної можливості проводити перерахунки на спеціальний рахунок № НОМЕР_2 відкритий в ГУДКСУ у Чернівецькій області.

Судом встановлено, що в грудні 2014 року ГУДКСУ у Чернівецькій області відкрило позивачу новий рахунок № НОМЕР_1 , що дало йому змогу акумулювати суми ПДВ на власному рахунку в системі електронного адміністрування ПДВ. А відтак, суд вважає обґрунтованим та вмотивованим твердження Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України щодо неможливості фактичного акумулювання коштів суми ПДВ на спеціальному рахунку у 2013 році та у 2014 році по листопад 2014 року.

Стосовно строків застосування фінансових санкцій, суд зазначає наступне.

Так, згідно п. п. 203.1, 203.2 ст. 203 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Крім того суд звертає увагу, що відповідно до п.102.1 ст. 102 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

З даної норми вбачається, що податковий орган вправі не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків.

Пунктом 102.4 ст. 102 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

При цьому, згідно з п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не сплачена платником податків у встановлений цим Кодексом строк сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання, стають податковим боргом.

У відповідності до п. 59.1. ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Судом встановлено, що податковим органом вимогу про перерахування суми податку на додану вартість не надсилалась позивачу.

У відповідності до п. 114.1 ст. 114 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Позивач у 2015 році самостійно перерахував суму податку на додану вартість згідно поданих ним декларацій, що підтверджується платіжними дорученнями: № 27 від 29.01.2015 року в сумі 1879 грн. про перерахування ПДВ за грудень 2014 року, № 66 від 10.02.2015 року в сумі 1615,70 грн. про перерахування ПДВ за січень 2015 року, № 99 від 27.02.2015 року в сумі 19719,92 грн. про перерахування ПДВ за січень 2015 року, № 157 від 16.03.2015 року в сумі 8000 грн. про перерахування ПДВ за лютий 2015 року, № 197 від 30.03.2015 року в сумі 15486,28 грн. про перерахування ПДВ за лютий 2015 року, № 177 від 24.03.2015 року в сумі 2750 грн. про перерахування ПДВ за лютий 2017 року, № 327 від 25.05.2015 року в сумі 17375 грн. про перерахування ПДВ за квітень 2015 року, № 280 від 27.04.2015 року в сумі 23633 грн. про перерахування ПДВ за березень 2015 року. (т. 1 а. с. 87-90).

Таким чином позивач , самостійно перерахував суму податку на додану вартість тобто тоді, коли було визначено порядок відкриття спеціального рахунку і його обслуговування. Податковий орган виявив прострочення перерахування тільки в серпні 2017 року, податкове повідомлення- рішення винесено у вересні 2017 року, однак у зв`язку із тим, що вказані суми можуть бути (стягнуті) перераховані протягом 1095 днів з дня виникнення податкового боргу і фактично були перераховані у період часу: січень - травень 2015 року, то визначений спеціальним законом строк 1095 днів на стягнення податкового боргу не був порушений.

Однак, відповідачем по деклараціям за березень 2013 року, де граничний строк стягнення 30.03.2016 року, квітень 2013 року, де граничний строк стягнення 30.04.2016 року, травень 2013 року, де граничний строк стягнення 30.05.2016 року, серпень 2013 року, де граничний строк стягнення 30.08.2016 року, вересень 2013 року, де граничний строк стягнення 30.09.2016 року, грудень 2013 року, де граничний строк стягнення 30.12.2016 року, лютий 2014 року, де граничний строк стягнення 30.02.2017 року, березень 2014 року, де граничний строк стягнення 30.03.2017 року, червень 2014 року, де граничний строк стягнення 30.06.2017 року, липень 2014 року, де граничний строк стягнення 30.07.2017 року, серпень 2014 року де граничний строк стягнення 30.08.2017 року, порушено строк на застосування до платника податків штрафних санкцій.

А тому, в силу положень п. 114.1 ст. 114 ПК України (граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань), не можна було визначати штрафні санкції за цими зобов`язаннями.

При цьому суд зазначає, що термін застосування до платників податків штрафних санкцій такий самий, як термін позовної давності згідно ст. 102 ПК України. Податкова служба може нарахувати суму грошових зобов`язань не пізніше закінчення дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації (уточнюючого розрахунку до неї) та /або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом. Після закінчення зазначеного вище строку давності донараховане грошове зобов`язання стає безнадійним податковим боргом і списується з платника податків самим податковим органом. Строк примусового стягнення з платника податків податкового боргу становить 1095 днів з дня його виникнення.

З огляду на наведене, суд не приймає твердження відповідача про те, що 1095 - денний строк для застосування до платника податків штрафних санкцій за несвоєчасну сплату слід вираховувати саме з моменту сплати позивачем грошового зобов`язання, оскільки моментом відліку часу для їх застосування є дата виникнення податкового боргу, який виникає з дня його несплати, а не навпаки. Сплата грошового зобов`язання з затримкою є підставою для застосування до платника податків штрафних санкцій, однак при цьому такі штрафні санкції можуть бути застосовані в межах строку 1095 днів з дня виникнення податкового боргу.

З урахуванням наведеного, в цій частині рішення відповідача прийнято понад строки визначені ст. 102 ПК України, п. 114.1 ст. 114 ПК України.

При цьому суд зазначає, що позивач самостійно визначив свої зобов`язання шляхом подання декларацій з податку на додану вартість і з незалежних від нього причин не мав змоги акумулювати визначені кошти, а тому суд вважає, що застосована податковим органом штрафна санкція за затримку перерахування податку на додану вартість є неправомірною та такою, що прийнята необґрунтовано без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, нерозсудливо і непропорційно.

Крім того, судом надано належну оцінку діям позивача під час звернення до Держказначейства у Чернівецькій області з листом щодо роз`яснення можливості чи неможливості використання коштів на спеціальному рахунку, що свідчать про намагання Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України вирішити законодавчу невизначеність щодо неможливості зарахування коштів на спеціальний рахунок ПДВ та їх використання. Крім того, судом встановлено, що позивач неодноразово надав податковому органу пояснення щодо виникнення труднощів при зарахуванні коштів на спеціальний рахунок, як того вимагає законодавство, що дає суду підстави вважати неперерахування самостійно визначених зобов`язань зі сплати ПДВ, такими що виникли не з вини платника податку.

Крім того, суд звертає увагу, що Верховний суд в своїй постанові від 05.06.2018 року № 824/760/17-а зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків, пов`язуючи відлік строку давності у 1095 днів із фактичною сплатою позивачем узгодженої у минулих роках суми податкового зобов`язання. В то час, як норма пункту 102.1. ст. 102 Податкового кодексу України пов`язує відлік строку давності саме із останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано встановлюючи нарахування розміру штрафної санкції поза межами 1095 днів, та надаючи оцінку щодо неможливості здійснення сплати до 2015 року внаслідок відсутності механізму, не надав належної цьому оцінки, не встановив дійсний розмір штрафної санкції, який повинен складати в межах спірних правовідносин. Визначення такого меншого розміру судом є можливим з огляду на те, що цей розмір є складовою частиною від цілого розміру, що обчислений відповідачем.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідачем по деклараціям: - за березень 2013 року, дата подання 18.04.2013 року, штрафна санкція в розмірі 893,81 грн, де граничний строк стягнення 30.03.2016 року;

- за квітень 2013 року, дата подання 20.05.2013 року, штрафна санкція в розмірі 1749,20 грн.(439,79 грн. + 1309,41 грн.), де граничний строк стягнення 30.04.2016 року;

- за травень 2013 року, дата подання 19.06.2013 року, штрафна санкція в розмірі 842,00 грн., де граничний строк стягнення 30.05.2016 року;

- за серпень 2013 року, дата подання 19.09.2013 року, штрафна санкція в розмірі 1316,60 грн. (847,99 грн. + 0,60 грн. + 468,01 грн.), де граничний строк стягнення 30.08.2016 року;

- за вересень 2013 року, дата подання 18.10.2013 року, штрафна санкція в розмірі 679,40 грн., де граничний строк стягнення 30.09.2016 року;

- за грудень 2013 року, дата подання 20.01.2014 року, штрафна санкція в розмірі 648,80 грн., де граничний строк стягнення 30.12.2016 року;

- за лютий 2014 року, дата подання 19.03.2014 року, штрафна санкція в розмірі 745,60 грн., де граничний строк стягнення 30.02.2017 року;

- за березень 2014 року, дата подання 18.04.2014 року, штрафна санкція 1702,40 грн., де граничний строк стягнення 30.03.2017 року;

- за червень 2014 року, дата подання 21.07.2014 року, штрафна санкція 1093,20 грн., де граничний строк стягнення 30.06.2017 року;

- за липень 2014 року, дата подання 19.08.2014 року, штрафна санкція 3133,40 грн. (65,79 грн. +2400,00 грн. + 667,61 грн.), де граничний строк стягнення 30.07.2017 року;

- за серпень 2014 року, дата подання 19.09.2014 року, штрафна санкція 5113,80 грн. (2332,39 грн. + 2781,41 грн.), де граничний строк стягнення 30.08.2017 року, порушено строк на застосування до платника податків штрафних санкцій.

Таким чином сума штрафних санкцій застосована до позивача з порушенням строку на їх застосування складає 17918,21 грн. (893,81 грн. + 1749,20 грн. + 842,00 грн. + 1316,60 грн. + 679,40 грн. + 648,80 грн. + 745,60 грн. + 1702,40 грн. + 1093,20 грн. + 3133,40 грн. + 5113,80 грн.).

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про скасування податкового повідомлення-рішення від 11.09.2017 року № у частині накладення штрафних санкцій у розмірі 17918,21 грн. підлягають задоволенню.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 2 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, письмові докази, суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1600,00 грн., що підтверджується квитанцією № 26598522 від 03.10.2017 року. (т.1 а. с. 3).

Оскільки, позов задоволено частково, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 800,00 грн. (1600,00 грн./2) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС України у Чернівецькій області.

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати Податкове повідомлення - рішення Форми Ш від 11.09.2017 року № у частині накладення штрафних санкцій в розмірі 17918,21 грн.

3. Стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 800,00 грн., згідно з квитанцією № 26598522 від 03.10.2017 року, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС України у Чернівецькій області.

4. В іншій частині відмовити.

Статтею 255 КАС України визначено порядок набрання рішенням законної сили. У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України визначено порядок оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку повністю або частково.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач: - Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України (58026, м. Чернівці, вул. Б. Крижанівського, буд. 21-а, ).

Відповідач: - Головне управління ДФС України у Чернівецькій області (58013, м. Чернівці, вул. Героїв майдану, 200-а, ).

Суддя П.Д. Дембіцький