Справа № 260/450/19
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/10156/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Ільчишин Н.В., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2019 року (головуючий суддя Калинич Я.М., м. Ужгород, повний текст складено 02.09.2019) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просив визнати протиправним рішення про відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» і п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, на підставі поданої ним заяви від 07.09.2017 та подання ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.09.2017, починаючи з 21.05.2017.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії для розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 19.02.2019 року №10 щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 згідно поданої ним заяви від 07.09.2017. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 військову пенсію за вислугу років з 07 вересня 2017 року, відповідно до п.11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв?язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 № 1763-IV та п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII в редакціях Законів, які діяли на час звільнення ОСОБА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача судові втрати.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області оскаржило його в апеляційному порядку вважає, що таке винесене з порушенням норм матеріального права, з огляду на це просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2019 року в частині задоволених позовних вимог та відмовити у задоволенні позову повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі по тексту - Закон №2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Закон №2262-ХІІ має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Зазначає, що статтею 12 Закону №2262-ХІІ визначено умови призначення пенсії за вислугу років. Згідно даної статті (у редакції, що діяла на час звільнення позивача) право на пенсію за вислугу років мають:

а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше;

б) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45 - річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв`язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ або служба в державній пожежній охороні.

При цьому, Законом України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» від 15 червня 2004 року № 1763-ІV (далі - Закон № 1763- ІV) визначено правові основи забезпечення соціального захисту військовослужбовців, які звільнятимуться у зв`язку зі скороченням чисельності Збройних Сил України в ході їх реформування, та членів їхніх сімей.

Згідно пункту 11 статті 1 Закон № 1763-ІV (у редакції, що діяла на час звільнення позивача) для військовослужбовців, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 15 років пенсія обчислюється у розмірі 40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

З аналізу вищенаведених норм (у редакції, що діяли на час звільнення позивача), апелянт вважає, що за військовослужбовцями, які звільнятимуться у зв`язку зі скороченням чисельності Збройних Сил України в ході їх реформування, та які не мають права на призначення пенсії відповідно до ст. 12 Закону №2262-XII, право на пенсійне забезпечення (на умовах і в порядку, передбаченому пунктом 11 статті 1 Закону № 1763-ІV) виникає при досягненні такими особами на день звільнення зі служби 45-річного віку та наявності від 15 до 19 років календарної вислуги.

В подальшому статтю 12 Закону №2262-ХІІ доповнено пунктом «в», відповідно до якого (у редакції, на час виникнення спірних правовідносин), особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 20 календарних років і більше, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей».

Аналогічна норма кореспондується з пунктом 11 статті 1 Закону № 1763-ІV.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

18 лютого 2019 року на адресу головного управління надійшов лист ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.02.2019 №1074 про надіслання на розгляд подання та документи для прийняття рішення щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», звільненого Наказом Міністра оборони 26 листопада 2004 року у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, капітана запасу ОСОБА_1 (копія листа міститься в матеріалах справи).

Відповідно до поданих Закарпатським ОВК документів, позивача звільнено з військової служби 03.12.2004 у запас у зв`язку зі скороченням штатів.

З огляду на те, що на дату надходження до головного управління зазначених матеріалів, у позивача відсутня необхідна календарна вислуга 20 років, визначена пунктом «в» ст. 12 Закону №2262-ХІІ та позивач на дату звільнення зі служби не досягнув 45- річного віку, то в головного управління відсутні правові підстави для призначення пенсії ОСОБА_1 відповідно до пункту «в» частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ

У зв`язку з цим, протоколом №10 від 19.02.2019 комісії для розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області правомірно відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проходив військову службу в Збройних Силах України на офіцерських посадах. Наказом Міністерства оборони України від 26.11.2004 №1014 відповідно до Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, п. 63 підпункту «г» (у зв`язку зі скороченням штатів) позивача звільнено з військової служби у запас. Наказом Міністерства оборони України від 03.12.2004 №291 капітана ОСОБА_1 , заступника командира навчальної роти з виховної роботи школи молодших спеціалістів, звільненого наказом Міністра оборони України від 26 листопада 2004 року №1014 у запас за п. 63 підпункту «г» (у зв`язку зі скороченням штатів), виключено зі списків особового складу частини з 03 грудня 2004 року. На день виключення зі списків вислуга років, за послужним списком особової справи, склала 15 років 04 місяців 02 днів. 21.05.2017 позивачу виповнилося 45 років.

Крім того, судом з?ясовано, що позивач 07.09.2017 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з письмовою заявою про призначення йому пенсії за вислугу років.

Військовий комісаріат подав подання від 11.09.2017 №929 (згідно вхідного штампу зареєстроване в ГУ ПФУ в Закарпатській області 18.09.2017) і додаток на 9 аркушах. для призначення і нарахування позивачу пенсії за вислугу років за формою Додатку 2 до п.12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України № 2262-94.

До вищевказаного подання було долучено:

- заяву позивача від 07.09.2017 за формою згідно Додатку 1 до п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення ( перерахунку) пенсій відповідно до Закону України № 2262-94;

- довідку (Форма № 21) у відповідності до Додатку 24 до Правил організації фінансового забезпечення військових часин, установ та організацій Збройних Сил України;

- завірену копію витягу з Наказу № 291 від 03.12.2004;

- довідки про грошове забезпечення станом на 01 січня 2008 року та станом на 01.04.2012;

- копію паспорту;

- копію картки платника податків із зазначенням реєстраційного номера облікової картки;

- заяву про відкритий рахунок в АТ «Ощадбанку».

Однак, листом від 19.09.2017 начальник ГУ ПФУ в Закарпатській області вищевказане подання було повернуто в Закарпатський ОВК «на доопрацювання документів».

03.05.2018 за № 2791 військовий комісар Закарпатського обласного військового комісаріату надіслав позивачу лист, в якому вказав, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській на подання ІНФОРМАЦІЯ_4 про призначення позивачу пенсії за вислугу років не прийнято позитивного рішення. Також зазначає, що у відповіді ПФУ зроблено висновок, що позивач не має права на пенсію за вислугу років. А у липні Командування Сухопутних військ, якому надсилалась особова справа позивача повернуло і вказало, «що станом на 12.07.2017 вислуга позивача становить 15 років 04 місяці 2 дні, права на пенсію не має».

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 №807/456/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Зокрема, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо приймання, оформлення та розгляду документів ОСОБА_1 про призначення пенсії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області вирішити питання щодо приймання, оформлення та розгляду документів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про призначення пенсії на підставі поданої ним заяви від 07.09.2017 та подання Закарпатського обласного військового комісаріату від 11.09.2017 у відповідності до вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення перерахунку пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою Правління ПФУ від 30.01.2007 N3-1. Рішення набрало законної сили.

Згідно статті 78 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення суду ЗОВК 15 лютого 2019 року подало на розгляд ГУ ПФУ в Закарпатській області подання та документи для прийняття рішення щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб», звільненого Наказом Міністра оборони 26 листопада 2004 року у зв`язку з реформуванням Збройних сил України, капітана запасу ОСОБА_1 (а.с.31-32).

Відповідно до подання вислуга років ОСОБА_1 станом на 03 грудня 2004 року для призначення пенсії складає 15 років 04 місяці 02 дні.

Згідно витягу із протоколу засідання комісії для розгляду питань, пов`язаних з призначенням(перерахунком) пенсії від 19.02.2019 №10 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, з огляду на те, що на дату надходження до головного управління зазначених матеріалів, у позивача відсутня необхідна календарна вислуга 20 років, визначена пунктом «в» статтею 12 Закону 2262-ХІІ та позивач на дату звільнення зі служби не досягнув 45-річного віку, то в головного управління відсутні правові підстави для призначення пенсії ОСОБА_1 відповідно до пункту «в» частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ.

Розглядаючи спір, судом першої інстанції зазначено, що відповідно до частин першої і другої статті 48 Закону № 2262-XII заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому, днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті.

Частиною першою статті 49 вказаного Закону визначено, що пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 1 Порядку заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом (№2262-ХІІ), та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Пунктом 12 Порядку визначено, що Уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Законом № 1763-IV встановлено правові основи забезпечення соціального захисту військовослужбовців, які звільнятимуться у зв`язку зі скороченням чисельності ЗСУ в ході їх реформування, та членів їхніх сімей.

Згідно пункту 11 статті 1 цього Закону (у редакції на час звільнення позивача зі служби) військовослужбовцям, які звільняються зі ЗСУ у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 15 років пенсія обчислюється у розмірі 40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

Статтею 3 цього ж Закону дію вказаної норми поширено на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України після 1 січня 2004 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 04.04.2006 року № 3591-IV (набрав чинності з 29.04.2006) внесено зміни до Закону № 2262-XII, зокрема, статтю 12 викладено в іншій редакції і доповнено пунктом «в», яким передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності у них вислуги 15 років, які звільняються з військової служби відповідно до Закону № 1763-IV. Дана редакція Закону діяла до 01.10.2011 року, після чого п. «в» статті 12 був змінений в частині вислуги років до 20 років.

Пунктом 11 статті 1 Закону № 1763-IV (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 08.07.2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01.10.2011) передбачено, що військовослужбовцям, які звільняються зі ЗСУ у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 календарних років пенсія обчислюється у розмірі 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у ЗСУ, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратурі, охороні державного кордону України, податковій міліції, Управлінні державної охорони України, державній пожежній охороні, Державному департаменті України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Також у Рішенні Конституційного Суду України № 5-рп/2002 зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державною права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов висновку, що Закон № 3668-VI, яким внесені зміни у Закони № 1763-IV та № 2262-XII, істотно звужує зміст та обсяг існуючих прав і свобод позивача, порушуючи основний принцип, закріплений в ст. 22 Конституції України.

Виходячи із положень пункту 11 статті 1 Закону № 1763-IV та висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, суд першої інстанції вважав, що зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення, тобто з 07.09.2017 року - дати подання заяви про призначення йому пенсії до ЗОВК, а не з 21.05.2017 року, як просив позивач.

Оскільки право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням ЗСУ, при досягненні ними в майбутньому 45 років та наявності вислуги 15 років, було встановлено пунктом 11 статті 1 Закону № 1763-IV, чинного на момент звільнення ОСОБА_1 , то зазначена норма має зберігати юридичну силу як для позивача, так і для відповідача.

Станом на момент звернення за призначенням пенсії заявнику виповнилося 45 років, що в сукупності з відповідною вислугою років сформувало підстави для призначення пенсії.

При цьому суд зіслався на правові позиції які були висловлені Верховним Судом України у постановах від 06.02.2012 (справа № 21-322а11) та від 01.07.2014 (справа № 21-244а14), які в силу ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом при вирішенні даного спору.

Однак колегія суддів з такими доводами суду першої інстанції не погоджується.

Виходячи з сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, суд першої інстанції вірно вважав, що зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Право на призначення пенсії позивача виникло з досягнення ним 45 річного віку, тобто 21.05.2017.

Згідно ст. 12 Закону №2262-ХІІ (у редакції, що діяла на час звільнення позивача) визначено умови призначення пенсії за вислугу років. Згідно даної статті право на пенсію за вислугу років мають:

а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше;

б) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45- річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв`язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ або служба в державній пожежній охороні.

Отже на час звільнення позивача, 03.12.2004, пункту «в» ст. 12 Закону № 2262-XII взагалі не існувало. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 04.04.2006 року № 3591-IV (набрав чинності з 29.04.2006 року) внесено зміни до Закону № 2262-XII, зокрема, статтю 12 викладено в іншій редакції і доповнено п. «в», яким передбачалось, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності у них вислуги 15 років, які звільняються з військової служби відповідно до Закону № 1763-IV. Дана редакція Закону діяла до 01.10.2011 , після чого п. «в» статті 12 був змінений в частині вислуги років до 20 років (Закон України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»).

Пунктом 11 статті 1 Закону № 1763-IV (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01.10.2011) передбачено, що військовослужбовцям, які звільняються зі ЗСУ у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 календарних років пенсія обчислюється у розмірі 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

У відповідності до вимог ч.3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

А отже, оскільки станом на час виповнення позивачу 45 років необхідна вислуга років для призначення пенсії становить 20 років, Закон України від 08.07.2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», яким було внесено зміни до Закону № 1763-IV та Закону № 2262-XII Конституційним судом не визначався не конституційним, то відповідно і підстав для задоволення позову не має.

Щодо покликань суду першої інстанції на правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 06.02.2012 (справа № 21-322а11) та від 01.07.2014 (справа № 21-244а14), які враховані судом з урахуванням вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, то колегія судів зазначає, що постанова від 06.02.2012 (справа № 21-322а11) стосується застосування п. «б» Закону № 2262-XII, а постанова від 01.07.2014 (справа № 21-244а14) стосується схожих правовідносин, однак право призначення пенсії у вказаній справі у позивача виникло до 01.10.2011, до набрання чинності Законом України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01.10.2011.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задовольнити, скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2019 року по справі № 260/450/19.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Н.В. Ільчишин

Т.І. Шинкар

повний текст складено 26.12.2019