Справа № 160/4169/19
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 160/4169/19

головуючий суддя І інстанції - Віхрова В.С.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 року в адміністративній справі №160/4169/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про поновлення на державній службі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області , в якому просила:

- скасувати наказ начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Снісара В.В. від 06.08.2018 № 78-д «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 »;

- скасувати наказ Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №8-к від 09.01.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що спірні накази були прийняті відповідачем з порушенням приписів чинного законодавства, без врахування всіх обставин справи та необґрунтовано, що свідчить про необхідність їх скасування.

Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останнє просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач та її представник в судовому засіданні просили задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував відносно задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області 02.06.2015 р. № 9-к ОСОБА_1 було призначено на посаду головного державного інспектора Криворізького відділу з питань додержання законодавства працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління з питань праці з 02.06.2015 р. за переведенням з територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області.

Наказом № 158-к від 13.06.2018 р. ОСОБА_1 відсторонено від виконання посадових обов`язків головного державного інспектора на час здійснення дисциплінарного провадження з 14.06.2018 р. відповідно вимог ст. 72 Закону України «Про державну службу» та на підставі подання дисциплінарної комісії Головного управління від 12.06.2018 р.

Наказами від 19.06.2018 р. № 56-д, від 26.07.2018 р. № 76-д продовжено строк дисциплінарного провадження до 03.08.2018 р. відповідно до ч. 3 ст. 71 Закону України «Про державну службу» та подання дисциплінарної комісії.

26.07.2018 року дисциплінарною комісією був складений висновок про наявність чи відсутність у діях головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні управління з питань праці ГУ Держпраці у Дніпропетровській області Єрьоменко Г.С. дисциплінарного проступку та підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності, яким визначено, що під час службового розслідування встановлено факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку використання повноважень в неправомірних особистих інтересах інших осіб, відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» та порушень пунктів 3.1, 3.3, 3.4, 3.11, 3.12 Посадової інструкції Головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, затвердженої начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.

06.08.2018 р. ГУ Держпраці у Дніпропетровській області було прийнято наказ № 78-д «Про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби».

Наказом від 09.01.2019 р. № 8-к ОСОБА_1 звільнено з посади відповідно п. 4 ч. 1 ст. 87, ст. 89 Закону України «Про державну службу» на підставі наказу ГУ Держпраці у Дніпропетровській області від 06.08.2018 р. №78-д.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаних наказів, позивач звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при винесенні оскаржуваних наказів діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, які передбаченні чинним законодавством, що свідчить про відсутність правових підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України «Про державну службу».

Згідно зі статтею 1 цього Закону державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:

1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;

2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;

3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;

4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;

6) управління персоналом державних органів;

7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну службу», цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Частиною першою статті 8 згаданого Закону визначено, що державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 64 Закону України «Про державну службу» за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 65 Закону України «Про державну службу» передбачено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» дисциплінарними проступками є використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб.

Положеннями частини першої, п`ятої статті 66 Закону України «Про державну службу» визначено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9 - 11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

Пунктом 4 частини 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

За правилами ст. 68 Закону України «Про державну службу» дисциплінарні провадження ініціюються суб`єктом призначення. Дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються) на державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В»: зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.

Згідно із частинами 1, 9-11 статті 69 Закону України «Про державну службу» для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Дисциплінарна комісія розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану в установленому цим Законом порядку.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України «Про державну службу» перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про державну службу» передбачено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення. У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення (частини перша і друга статті 77 Закону № 889-VIII).

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що за використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб, державний службовець, з урахуванням тяжкості вчиненого проступку, його вини, а також інших обставин характеризуючих його особу, може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності з накладенням суб`єктом призначення або керівником державної служби на такого державного службовця дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення були висновки відповідача щодо використання останньою, повноважень в неправомірних особистих інтересах інших осіб та порушення приписів посадової інструкції, а саме:

- доведено та підтверджено факти листування з керівником ТОВ «Спецавтодеталь» з наданням проекту пояснення керівника підприємства, документами щодо перевірки, які необхідно було підписати директору ТОВ «Спецавтодеталь» та вказівками щодо дій керівника;

-04.07.2018 р. головним державним інспектором відділу додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпропетровському регіоні управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Попко Г.А. (надалі - головний державний інспектор Попко Г.А.) та головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Нікопольському регіоні управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Іващенко І.І. (надалі головний державний інспектор Іващенко І.І.) було проведено повторне інспекційне відвідування ТОВ «Спецавтодеталь», з метою якісного і всебічного розгляду скарги працівників підприємства, в ході якого встановлені наступні порушення: ч.1 ст. 38 КЗпП України, ст.21 Закону України «Про відпустки», ч. 3 ст.115 КЗпП України, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про оплату праці».

Встановивши зміст спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з вказаними висновками, з огляду на наступне.

Як вбачається з висновку дисциплінарної комісії, висновки відносно неналежного проведення позивачем інспекційного відвідування ТОВ «Спецавтодеталь» ґрунтувались на наступному:

- в акті №ДН-512/259/АВ від 08.05.2018 р. головного державного інспектора Єрьоменко Г.С. в п. 3.55 (трудовий договір, укладений на невизначений строк, розривається працівником за наявності письмового попередження власника або уповноваженого ним органу (крім випадків встановлених частиною другою статті 38 КЗпП) за два тижні) стоїть позначка «так», що вказує на виконання підприємством вимог ст. 38 КЗпП України, але актом № ДН845/250/АВ від 04.07.2018 р. , складеним головним державним інспектором Попко Г.А. та головним державним інспектором Іващенко І.І. встановлені випадки розірвання трудових догорів, укладених на невизначений строк, в день звільнення, тобто, без наявності письмового попередження власника або уповноваженого ним органу за два тижні, що вказує на порушення підприємством ст.38 КЗпП України;

- в акті №ДН-512/259/АВ від 08.05.2018 р. головного державного інспектора Єрьоменко Г.С. в п.6.33 (розмір заробітної плати за першу половину місяця становить не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу працівника) стоїть позначка «так», але актом № ДН845/250/АВ від 04.07.2018, складеним головним державним інспектором Попко Г.А. та головним державним інспектором Іващенко І.І. встановлено, що наказом від 22.01.2018 р. №11-К електрогазозварнику 3 розряду ОСОБА_2 було надано відпустку з 23.01.2018 р., оплату відпустки проведено 22.01.2018 р. відповідно до відомості нарахування коштів №000000007, що порушує вимоги ч.4 ст.115 КЗпП України та ст. 21 ЗУ «Про відпустки», відповідно до яких заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки;

- в п.6.34 (заробітна плата працівника за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки) акту № ДН-512/259/АВ від 08.05.2018 року головного державного інспектора Єрьоменко Г.С., стоїть позначка «так», але актом № ДН845/250/АВ від 04.07.2018 р., складеним головним державним інспектором Попко Г.А. та головним державним інспектором Іващенко І.І. встановлено, що на підприємстві є випадки виплати заробітної плати за першу половину місяця менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника (працівники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наведених висновків акту від 04.07.2018 року, посадовими особами відповідача була прийнята постанова від 23.07.2018 року № ДН845/250/АВ.

Наведена постанова була оскаржена ТОВ «Спецавтодеталь» в судовому порядку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 року по справі № 0440/6340/18, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 року адміністративний позов ТОВ «Спецавтодеталь» було задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Осадчого Ігоря Михайловча № ДН845/250/АВ/ІП-ФС/455 від 23 липня 2018 року про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецавтодеталь" штрафу у розмірі 3 723,00 гривень.

Так, суд апеляційної інстанції в наведеній постанові, зокрема, зазначив, що у позивача відсутні порушення ст. 38 КЗпП України внаслідок звільнення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 в день звернення їх з відповідними заявами, а не через два тижні, тобто в строк про який просив працівник.

ОСОБА_2 з заявою про відпустку з 23.01.2018 року звернувся лише 22.01.2018 року, тобто в стислі терміни, суд вважає, що позивачем не було порушено вимог трудового законодавства з огляду на права працівника в даному випадку.

Щодо зазначених у акті порушень ч. 3 ст. 115 КЗпП України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», а саме те, що працівникам ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 виплачена заробітна плата (аванс) менша ніж мала бути виплачена виходячи з фактично відпрацьованого часу, то підприємством правомірно сплачувались суми авансу виходячи із фактично відпрацьованих днів.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, з зазначеного вбачається і, на що не звернув увагу суд першої інстанції відмовляючи в позові, що в судовому порядку була встановлена протиправність висновків посадових осіб відповідача, відносно порушення ТОВ «Спецавтодеталь» приписів законодавства, визначених в акті від 04.07.2018 року №ДН845/250/АВ.

Відтак, висновки головного державного інспектора Єрьоменко Г.С., викладені в акті № ДН-512/259/АВ від 08.05.2018 року, відносно дотримання ТОВ «Спецавтодеталь» наведених приписів трудового законодавства були здійснені обґрунтовано.

Що стосується посилань відповідача на лист ГО «Всеукраїнський центр протидії корупції та сприяння правоохоронним органам «Антикорупційна ініціатива» від 14.05.2018 року № 105/2018 щодо можливого отримання хабара інспектором ОСОБА_1 та долученої до нього роздруківки з особистої електронної пошти позивача, як на підтвердження листування з керівником ТОВ «Спецавтодеталь» з наданням проекту пояснення керівника підприємства, документами щодо перевірки, які необхідно було підписати директору ТОВ «Спецавтодеталь» та вказівками щодо дій керівника, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відтак, наявність фактів в межах відповідних правовідносин мають підтверджуватись, зокрема, допустимими доказами, тобто доказами, які отриманні з дотриманням порядку, встановленого законом.

В свою чергу, відповідно до ст. 31 Конституції України, кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

Як вже зазначалось, на підтвердження факту листування позивача з керівником ТОВ «Спецавтодеталь» на предемет надання проекту пояснень підприємства, документів щодо перевірки, які необхідно було підписати директору ТОВ «Спецавтодеталь» та вказівками щодо дій керівника, відповідач посилається на роздруківку з особистої електронної пошти позивача, наданої ГО «Всеукраїнський центр протидії корупції та сприяння правоохоронним органам «Антикорупційна ініціатива».

Між тим, відповідачем не було надано до суду жодних доказів, які б підтверджували обґрунтованість обмеження права позивача на таємницю листування, передбаченого ст. 31 Конституції України та, як наслідок, правомірності отримання наведеної інформації, як і доказів отримання останньою, неправомірної вигоди, що свідчить про недопустимість наведеного доказу, в силу приписів ст. 74 КАС України.

Також, відповідачем не було надано до суду жодних доказів, які б обґрунтували належність та достовірність наведеної інформації (ст.ст. 73, 75 КАС України).

Будь-яких інших доказів, в розумінні приписів ст. 72 КАС України, які б підтверджували зазначені факти, відповідачем в силу ч. 2 ст. 77 КАС України до суду надано не було.

Крім того, наявність обставин, встановлених вищезазначеною постановою апеляційного суду, фактично невілює інформацію, що міститься в роздруківці з електронної пошти позивача.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо необґрунтованості висновків відповідача, відносно допущення позивачем дисциплінарного правопорушення та, як наслідок, протиправності прийняття відповідачем спірних наказів від 06.08.2018 № 78-д «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » та №8-к від 09.01.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 », а відповідно необхідності їх скасування з поновленням позивача на посаді, яку остання займала на час звільнення, а саме головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.

Поряд з вказаним, відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, зокрема у випадках вимушеного прогулу, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок № 100).

Відповідно до п. 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно п. 4 Порядку № 100, в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Пунктом 5 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як вбачається з поданих позивачем листків непрацездатності серії АДО № 934860, серії АДС № 165413, серії АДЛ № 618163, серії АДС № 367977, серії АДС № 426651, серії АДС № 545151, серії АДС № 189922, позивач у період з 02.08.2018 року по 10.08.2018 року, з 13.08.2018 року по 22.08.2018 року, з 23.08.2018 року по 20.09.2018 року, з 21.09.2018 року по 18.11.2018 року, з 19.11.2018 року по 29.11.2018 року, з 29.11.2018 року по 15.12.2018 року, з 17.12.2018 року по 08.01.2019 року перебувала на лікарняному.

Згідно довідки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 10.12.2019 року № 256, посадовий оклад позивача становив 5110.00 грн.

Відтак, середньоденна заробітна плата позивача за дво календарні місяці, які передують звільненню становить 243.33 грн. (5110.00: (22+20):2).

Отже, оскільки кількість днів вимушеного прогулу позивача за період з 10.01.2019 року по 26.12.2019 року включно становить 243 робочих дня, то відповідно сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, буде становити 59129.19 грн. (243*243.33 грн.)

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст.308, ст. 310, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 року в адміністративній справі №160/4169/19 скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Снісара В.В. від 06.08.2018 № 78-д «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 ».

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №8-к від 09.01.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області з 09.01.2019 року.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 59129.00 грн., що визначена без утримання прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за винятком підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко