Справа № 420/3322/19
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2019-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3322/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2019 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Музики І.О.,

за участю сторін:

третьої особи на стороні позивача ОСОБА_1

представника відповідача Поляруш Т.М. (за довіреністю),

представника відповідача Калашнікова В.Ю. (за довіреністю),

представника третьої особи на стороні відповідача Орліка Л.Л.(за довіреністю),

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Одеса за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 , за участі третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 до військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Михайлішина Олександра Івановича, військового комісара Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Борисова Євгена Михайловича, військової частини НОМЕР_1 Одеського загону морської охорони про визнання протиправною діяльність, про визнання протиправною бездіяльність, стягнення моральної шкоди, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання прийняте відповідне рішення, за участі третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 , за участі третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 до військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 , військового комісара Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_4 , військової частини НОМЕР_1 Одеського загону морської охорони, за результатом розгляду якого, з урахуванням уточненого адміністративного позову, позивач просить суд:

Визнати протиправною діяльність Військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 по призиву на строкову військову службу ОСОБА_1 , що виразилося в невиконанні зобов`язання по веденню персонального якісного обліку та не здійснення належного контролю за веденням військового обліку призовників ОСОБА_1 ;

Визнати протиправною бездіяльність Військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 по призиву та звільненню з строкової військової служби з військової частини № НОМЕР_1 військовослужбовця строкової служби ОСОБА_1 , що виразилося у відмові призначити комісію, яка перевіряє в десятиденний строк сімейний стан родичів військовослужбовця, скласти акт обстеження, надіслати Акт військовому комісару Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

Стягнути з Військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі п`ятнадцять тисяч гривень;

Визнати протиправним та скасувати рішення Військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 , рішення військового комісара Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_4 щодо та рішення командира військової частини № НОМЕР_1 щодо відсутності підстав для дострокового звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 .

Зобов`язати командира військової частини № НОМЕР_1 прийняти відповідне рішення щодо дострокового звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 відповідно до п.п. ґ п. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в зв`язку з необхідністю постійного стороннього догляду за хворим батьком ОСОБА_2 , який потребує постійного стороннього догляду і допомоги.

В обґрунтування адміністративного позову, позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 народився син ОСОБА_6 . 18.10.1987 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали шлюб та 17.05.1993 року у подружжя народився другий син ОСОБА_1

15.10.2008 року Ізмаїльський міськрайонний суд розірвав шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . З 2008 року ОСОБА_1 проживає сумісно з батьком. 16.03.2010 року ОСОБА_2 встановлена третя група інвалідності за станом здоров`я, так як позивач хворіє на цукровий діабет. З 2011 року по 2015 рік ОСОБА_1 навчався в Дунайському факультеті Одеської морської академії, яку успішно завершив та отримав диплом для роботи на судах. Всі матеріальні затрати по навчанню ОСОБА_1 узяв на себе батько. 17.08.2011 року Відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі надав Свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . З 2015 року ОСОБА_1 після закінчення факультету працював кадетом, юніором та отримав рекомендацію на помічника капітану судна. На весні 2018 року ОСОБА_2 особисто надав в Ізмаїльський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки документи для оформлення відстрочки сину ОСОБА_1 .

29.11.2018 року ОСОБА_1 був затриманий в м. Ізмаїлі співробітниками Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, пройшов медичний огляд та був зарахований без його згоди на строкову військову службу в в/ч № НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України. 29.11.2018 року ОСОБА_2 прибув в Ізмаїльський центр, але його сина не відпустили. Від цих дій у позивача трапився гіпертонічний криз та 05.11.2018 року медико-соціальна експертна комісія підтвердила той факт, що ОСОБА_2 став інвалідом 2 групи. В грудні 2018 року позивач звертався із заявою до військового комісара ОСОБА_3 із скаргою про на дії керівництва військової частини, які незаконно перешкоджають його сину повернутися до дому, але 27.12.2018 року йому відмовлено в цьому. 03.01.2019 року позивач звернувся з заявою до військового комісара ОСОБА_3 про проведення обстеження його проживання та направлення відповідних документів в обласний воєнкомат з метою звільнення сина з військової служби. 05.02.2019 року за участю робітників Кирничанської сільської ради був складений акт обстеження проживання сім`ї ОСОБА_2 та акт був направлений в Ізмаїльський центр. 03.03.2019 року ОСОБА_1 переведено до військової частини № НОМЕР_1 , яка розташована в АДРЕСА_1 .

24.03.2019 року позивач знов звернувся із заявою до військового комісара ОСОБА_3 про складання акта, але 03.04.2019 року йому було відмовлено в цьому. 08.05.2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд прийняв рішення по справі № 500/934/19 стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання щомісячно, починаючи з 11.02.2019 року. 13.05.2019 року позивач знову звернувся до військового комісара із заявою про складання акта, але 16.05.2019 року йому було відмовлено в цьому. 27.05.2019 року акт потворно складено працівниками Кирничанської сільської ради та надано до Ізмаїльського центру. 02.07.2019 року третя особа ОСОБА_1 особисто подав рапорт про звільнення його з строкової служби у зв`язку із захворюванням його батька, який є інвалідом 2 групи. 06.08.2019 року військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_2 затвердив акт № 1 обстеження сімейно-побутового стану членів родини військовослужбовця з висновком про недоцільність дострокового звільнення ОСОБА_1 з військової служби. ОСОБА_2 вважає, що його син ОСОБА_1 має бути звільнений з строкової військової служби, оскільки ОСОБА_2 непрацездатний одинокий батько.

Ухвалою суду від 21.06.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.07.2019 року.

19.07.2019 року від відповідача, військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки надійшов відзив, з огляду на який відповідач вважає, що ОСОБА_1 був призваний на строкову військову службу без порушень дотримання чинного законодавства, оскільки був визнаним придатним до військової служби без обмежень. Щодо дострокового звільнення зі строкової військової служби, відповідач зазначив, що до складу сім`ї призовника входять батько інвалід ІІ гр.; працездатна мати та працездатний брат, який хоч і мешкає окремо, але згідно з законодавством зобов`язаний забезпечувати догляд за батьком. Крім того, питання щодо дострокового звільнення є в компетенції керівництва військової частини.

18.09.2019 року позивач надав суду пояснення до уточненого позову, з приводу того, що його син ОСОБА_6 не відноситься до працездатних осіб.

Ухвалою суду від 18.09.2019 року, яка занесена до протоколу підготовчого засідання, суд прийняв до провадження уточнений позов ОСОБА_2 . Розгляд справи розпочато спочатку, у зв`язку збільшенням суб`єктного складу відповідачів.

01.10.2019 року від відповідача, військового комісара Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_4 , надійшов відзив на уточнений адміністративний позов, з огляду на який, військовий комісар позов на визнає, вважає його необґрунтованим та безпідставним. Відповідач зазначає, що відповідно до Указу Президента № 33/2018 у період з жовтня 2018 року по листопад 2018 року включно Ізмаїльським ОМВК проводились заходи з призову громадян на строкову військову службу. У ході призову восени 2018 року, призовник ОСОБА_1 був визнаний придатним до військової служби без обмежень. Відтак, призовник ОСОБА_1 був призваний на строкову військову службу правомірно та відповідно до вимог ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». Щодо дострокового звільнення зі строкової військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 відповідач зазначає, що 26.07.2019 року до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надійшов запит командира Одеського загону морської охорони від 26.07.2019 року вих. № 61/2110 щодо дострокового звільнення матроса ОСОБА_1 . На виконання зазначеного, було проведено обстеження сімейно-побутового стану членів родини військовослужбовця строкової служби ОСОБА_1 , за результатами складено відповідний акт, який затверджений відповідачем. В подальшому зазначений акт обстеження сімейно-побутового тану разом із підтверджуючими документами було направлено до командира ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ) для прийняття ним рішення щодо дострокового звільнення матроса ОСОБА_1 зі строкової військової служби.

11.11.2019 року від представника відповідача, військової частини НОМЕР_1 Одеського загону морської охорони, надійшов відзив на адміністративний позов, з огляду на який, представник відповідача вважає, що позов не належить до задоволення. Представник відповідача зазначає, що 02.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до командування ВЧ НОМЕР_1 з рапортом про дострокове звільнення у зв`язку із захворюванням його батька, ОСОБА_2 , який є інвалідом 2 групи. Представник відповідача зазначає, що 11.07.2019 року вказаний рапорт було розглянуто на атестаційній комісії військової частини НОМЕР_1 та прийнято рішення про відмову у задоволенні рапорту та роз`яснено, що визначення підстав для дострокового звільнення входить до компетенції військових комісарів. Супровідним листом Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 06.08.2019 року № 5338 на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшов акт № 1 обстеження сімейно-побутового стану членів родини військовослужбовця строкової військової служби ОСОБА_1 , який затверджений військовим комісаром Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки 06.08.2019 року, в якому вказано, що враховуючи, що є інша особа, яка згідно з законодавством повинна піклуватися за батьком військовослужбовця ОСОБА_1 , а саме працездатний ОСОБА_6 , комісія вважає недоцільним дострокове звільнення ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 13.11.2019 року, яка занесена до протоколу підготовчого засідання, суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 06.12.2019 року.

У судовому засіданні, 06.12.2019 року позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі.

20.12.2019 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача.

Третя особа ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позицію позивача, пояснив суду, що мав би отримати відстрочку від строкової військової служби, у зв`язку з інвалідністю батька.

Представник відповідача, військового комісара ОСОБА_8 , під час судового розгляду справи заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 з підстав, викладених у відзиві.

Представник відповідача, військової частини НОМЕР_1 Одеського загону морської охорони, заперечував проти задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 з підстав, викладених у відзиві.

Представник третьої особи, Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, під час судового розгляду справи зазначив, що вважає позовні вимоги такими, що не належать до задоволення.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явилися, належним чином та своєчасно повідомлялися про дату, час і місце судового розгляду. Від представника відповідача, військового комісара Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Борисова Євгена Михайловича, надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками справи докази в їх сукупності, суд робить наступні висновки.

29.11.2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 призваний до проходження строкової військової служби .

Згідно з анкетою вивчення особистості призовника ОСОБА_1 , що підписана ним особисто 28.11.2018 року, ОСОБА_1 на запитання «Чи бажаєте проходити військову службу» надав відповідь «Так».

17.12.2018 року ОСОБА_2 звернувся до військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 із заявою (вх. № 7590 від 19.12.2018 року), в якій вимагав повернути його сина ОСОБА_1 для здійснення догляду за ним. В заяві вказано, що позивач проживає разом з ОСОБА_1 , а не зі старшим сином, який проживає у м. Сарата.

27.12.2018 року військовий комісар Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 надав відповідь № 1/2833 на заяву ОСОБА_2 , в якій вказав, що у ОСОБА_2 є старший син ОСОБА_6 1987 року народження, основи для відстрочки сину ОСОБА_1 1993 року народження не має. Громадянин ОСОБА_1 був відправлений до проходження строкової військової служби згідно ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

03.01.2019 року ОСОБА_2 звернувся до військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 із заявою (вх. № 1 від 03.01.2019 року), в якій просив утворити комісію для обстеження його побутових умов та направити акт обстеження до обласного військового комісаріату.

22.01.2019 року ТВО військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Коваль В. надав відповідь № 1/124 на заяву ОСОБА_2 , в якій вказав, що питання про створення комісії з метою обстеження побутових умов, знаходяться в компетенції сільської ради. Тому, відповідачем було направлено відповідного листа сільському голові с. Кирнички. У найближчий час така комісія буде створена та проведе обстеження побутових умов ОСОБА_2 . Акт обстеження буде направлено до Ізмаїльського об`єднаного центру комплектування та соціальної підтримки.

24.03.2019 року ОСОБА_2 звернувся до керівника Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою (вх. № 2069 від 25.03.2019 року), в якій просив з метою звільнення його сина ОСОБА_1 з військової служби негайно скласти акт місця проживання ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 військовий комісар Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 надав відповідь № СП/922 на заяву ОСОБА_2 , в якій вказав, що відповідь з цього питання позивачу вже надавалась. Створення комісії з метою обстеження побутових умов знаходиться в компетенції сільської ради.

13.05.2019 року ОСОБА_2 звернувся до військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 із заявою (вх. № 2816 від 13.05.2019 року), в якому просив звільнити його сина ОСОБА_1 з військової служби, оскільки його викрали, а не призвали на військову службу.

16.05.2019 року військовий комісар Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 надав відповідь № 1/1350 на заяву ОСОБА_2 , в якій вказав, що відповідь з питання дострокового звільнення ОСОБА_1 з військової служби вже надавалась ОСОБА_2 27.12.2018 року № 1/2833. Згідно зі ст. 8 ЗУ «Про звернення громадян» повторні звернення одним і тим же громадянином з одного і того ж самого питання не розглядаються.

Суд встановив, що з огляду на лист військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 від 22.11.2019 року за вих. № 1/4211, акт обстеження житлових умов ОСОБА_2 , що складений Кирничанською сільською радою, від 05.02.2019 року надійшов на адресу Ізмаїльського ОМТЦК 07.02.2019 року та зареєстрований в журналі реєстрації вхідних документів за № 523. Акт обстеження житлових умов ОСОБА_2 від 27.05.2019 року до Ізмаїльського ОМТЦК та СП не надходив. Направлення акта обстеження від 05.02.2019 року до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки було недоцільним, оскільки ще в грудні 2018 року позивач отримав відповідь на порушене ним питання щодо дострокового звільнення сина з військової служби.

Також, суд встановив, що 02.07.2019 року військовослужбовець строкової військової служби ОСОБА_1 звернувся до командира КрМО «Поділля» з рапортом щодо дострокового звільнення зі строкової військової служби у лавах Державної прикордонної служби України Одеського загону морської охорони, у зв`язку із захворюванням батька, який є інвалідом ІІ групи.

Вказаний рапорт був розглянутий атестаційною комісією Одеського загону морської охорони 11.07.2019 року, яка вирішила відмовити у задоволенні рапорту ОСОБА_1 та надати письмову відповідь ОСОБА_1 та його батькові ОСОБА_2 (рішення оформлене проколом комісії № 9 від 11.07.2019 року). У п. 3 протоколу вказано, що визначення підстав для дострокового звільнення входить до компетенції військових комісарів. Тому в будь-якому випадку, позивачу необхідно звертатись до Ізмаїльського об`ємного військового комісаріату.

26.07.2019 року командир Одеського загону морської охорони звернувся із листом на адресу начальника Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки полковника ОСОБА_9 з проханням провести обстеження сімейного стану родичів військовослужбовця Одеського загону морської охорони (в/ НОМЕР_3 ) матроса ОСОБА_1 та визначити можливість його звільнення з строкової військової служби достроково.

У відповідь на вказаний лист, військовий комісар Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_4 надав відповідь № 5338, додатком до якої є матеріал на дострокове звільнення з лав Збройних Сил України в запас військовослужбовця матроса ОСОБА_1 .

Так, 06.08.2019 року військовий комісар Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_4 затвердив акт № 1 обстеження сімейно-побутового стану членів родини військовослужбовця строкової військової служби ОСОБА_1 , згідно з яким, комісія Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки провела обстеження сімейно-побутового стану родини батька військовослужбовця строкової військової служби ОСОБА_1 та зробила висновок про те, що враховуючи, що є інша особа, яка згідно із законодавством повинна піклуватися за батьком військовослужбовця строкової військової служби ОСОБА_1 , а саме працездатний ОСОБА_6 , 1987 року народження, комісія вважає недоцільним дострокове звільнення військовослужбовця строкової військової служби ОСОБА_1 .

Згідно з ч. ч. 2, 5, 7 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (об`єднані міські) військові комісаріати (далі - районні (міські) військові комісаріати), військові комісаріати Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а також територіальні центри (в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві) та філіали (в районах та містах) комплектування військовослужбовцями за контрактом.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»,

військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з ч. ч. 1, 3, 4 ст. 15 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку).

Призов громадян України на строкову військову службу включає проходження ними призовної комісії та відправлення їх до військових частин.

Організація підготовки та проведення призову громадян України на строкову військову службу здійснюється міськими (районними) державними адміністраціями (виконавчими органами міських рад) у взаємодії з міськими (районними) військовими комісаріатами.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці строкової військової служби звільняються із служби на підставах: а) у зв`язку із закінченням встановлених строків військової служби - у строки, визначені Указом Президента України; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби; в) за сімейними обставинами - у разі виникнення у них права на відстрочку чи звільнення внаслідок зміни сімейних обставин. Військовослужбовці, які мають право на звільнення зі служби за цією підставою, можуть його не використовувати; г) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», відстрочка від призову на строкову військову службу за сімейними обставинами за їх бажанням надається призовникам, які мають: 1) непрацездатних батька і матір чи одинокого непрацездатного батька (одиноку непрацездатну матір) або непрацездатних осіб, під опікою, піклуванням чи на утриманні яких перебував призовник, або осіб, над якими призовник здійснює опіку чи піклування, якщо вони не мають інших працездатних осіб - громадян України, зобов`язаних відповідно до законодавства їх утримувати. Непрацездатність зазначених осіб визначається в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. п. 251, 252 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009, військовослужбовці строкової військової служби можуть бути звільнені зі строкової військової служби достроково відповідно до пункту "б" частини третьої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" на підставі відповідного акта обстеження сімейного стану військовослужбовця, затвердженого обласним військовим комісаром у порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Начальники органів Держприкордонслужби зобов`язані протягом 5 днів з дня надходження від обласних військових комісарів акта обстеження сімейного стану родичів військовослужбовця та нотаріально завірених копій документів, що підтверджують причину дострокового звільнення, надіслати акт разом із своїм висновком за підпорядкованістю до вищого органу Держприкордонслужби для прийняття рішення, а в разі відсутності підстав для звільнення зі строкової військової служби у визначені законодавством строки - надати відповідь обласному військовому комісару та заявнику з повідомленням причин відмови у звільненні.

Рішення про надання дозволу на дострокове звільнення зі строкової військової служби військовослужбовця приймається Адміністрацією Держприкордонслужби у визначені законодавством строки.

Начальник органу Держприкордонслужби звільняє військовослужбовця зі строкової військової служби за сімейними обставинами після одержання дозволу Адміністрації Держприкордонслужби.

Суд зазначає, що норми Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 не визначають дій районного військового комісара у випадку надходження до нього заяви військовослужбовця чи його родичів про дострокове звільнення з військової служби.

Проте, згідно з п. 213 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, районний військовий комісар, одержавши документи від командира військової частини або заяву безпосередньо від родичів військовослужбовця про дострокове звільнення в запас, призначає комісію, яка перевіряє в десятиденний строк сімейний стан родичів військовослужбовця. За результатами перевірки складається акт обстеження, який надсилається для розгляду обласному військовому комісару.

Суд встановив, що в рамках розгляду рапорту ОСОБА_1 від 02.07.2019 року, який був поданий командиру військової частини НОМЕР_1 Одеського загону морської охорони, Ізмаїльським об`єднаним міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки було створено комісію для проведення обстеження сімейно-побутового стану родини батька військовослужбовця ОСОБА_1 та вказана комісія за результатом відповідного обстеження скала акт обстеження сімейно-побутового стану членів родини військовослужбовця строкової військової служби ОСОБА_1 , який був направлений на затвердження до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Разом з тим, суд встановив, що за зверненнями ОСОБА_2 від 17.12.2018 року, від 03.01.2019 року, від 24.03.2019 року та від 13.05.2019 року, військовий комісар Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 вчиняв бездіяльність щодо нестворення відповідної комісії для проведення обстеження сімейно-побутового стану родини ОСОБА_2 , не направляв отриманий від Кирничанської сільської ради акт обстеження від 05.02.2019 року до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а протиправно надавав відповіді, в яких самостійно вирішив питання щодо дострокового звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 , зазначивши про відсутність підстав для дострокового звільнення, не маючи для цього відповідних повноважень.

Таким чином, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення вимоги позивача та визнання протиправною бездіяльності військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 щодо непризначення комісії, яка перевіряє в десятиденний строк сімейний стан родичів військовослужбовця, та ненадіслання актів обстеження військовому комісару Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за зверненнями ОСОБА_2 .

Разом з тим, вимога позивача про визнання протиправною діяльність Військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 по призиву на строкову військову службу ОСОБА_1 , що виразилося в невиконанні зобов`язання по веденню персонального якісного обліку та не здійснення належного контролю за веденням військового обліку призовників ОСОБА_1 до задоволення не належить, оскільки під час розгляду справи суд не встановив, а сторона позивача не надала відповідних доказів на підтвердження факту вчинення відповідачем протиправних дій під час призову ОСОБА_1 на строкову військову службу.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі п`ятнадцять тисяч гривень, суд зазначає наступне.

Стаття 23 Цивільного кодексу України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, Верховний Суд України у вищевказаній постанові Пленуму зазначає, що в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинні бути зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена. Факт заподіяння шкоди доводить позивач.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

Суд зазначає, що на підтвердження завдання відповідачем, військовим комісаром Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 , ОСОБА_2 моральної шкоди, суду надано відповідь на запит про виклик бригади екстреної медичної допомоги від 04.07.2019 року вих. № 152, згідно з якою 28.11.2019 року позивач о 19:15 год. викликав бригаду екстреної медичної допомоги, яка встановила у позивача приступ стенокардії.

При цьому, суд встановив, що дії ОСОБА_3 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу не є протиправними, а отже, і вимога про стягнення моральної шкоди, яку позивач пов`язує з погіршенням самопочуття 28.11.2019 року не належить до задоволення.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними та скасування рішень Військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 , військового комісара Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_4 , командира військової частини № НОМЕР_1 щодо відсутності підстав для дострокового звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 та зобов`язання командира військової частини № НОМЕР_1 прийняти відповідне рішення щодо дострокового звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 відповідно до п.п. ґ п. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в зв`язку з необхідністю постійного стороннього догляду за хворим батьком ОСОБА_2 , який потребує постійного стороннього догляду і допомоги, суд зазначає наступне.

Під час судового розгляду справи, суд встановив, що у ОСОБА_2 , окрім ОСОБА_1 , є ще один син ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно до витягу з протоколу засідання ЛКК № 1673 від 21.10.2019 року, має ступінь втрати працездатності 20%, тобто не є непрацездатним.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги

Таким чином, суд робить висновок, що відповідачами правомірно зроблено висновок про відсутність підстав для дострокового звільнення з строкової військової служби ОСОБА_1 , оскільки у ОСОБА_2 є син ОСОБА_6 , який не є непрацездатним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що адміністративний позов належить до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 94, 173-183, 192-228, 243, 245, 246, 250, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_2 .

Визнати протиправною бездіяльність військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Михайлішина Олександра Івановича щодо непризначення комісії, яка перевіряє в десятиденний строк сімейний стан родичів військовослужбовця, та ненадіслання актів обстеження військовому комісару Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за зверненнями ОСОБА_2 .

В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_10 (ІПН: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Відповідач Військовий комісар Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ).

Відповідач Військовий комісар Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ).

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 Одеський загін морської охорони (адреса: АДРЕСА_5 ).

Третя особа ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_5 ).

Третя особа Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (адреса: вул. Пироговська, 6, м. Одеса, 65044, ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 28.12.2019 року.

Суддя Н.В. Бжассо

.