Справа № 520/11947/19
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2020-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за процедурою письмового провадження заяву позивача про розподіл судових витрат по справі
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у Харківській області, Державної фіскальної служби України
проскасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії -
Рішенням від 19.12.2019 р. зазначений позов було задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС України у Харківській області №1235799/ від 25.07.2019 р., зобов`язано Державну фіскальну службу України здійснити реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних виписаної Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) податкової накладної №4 від 04.06.2019р. датою подання.

23.12.2019 р. представник позивача - адвокат Орлов О.О. звернувся до суду із заявою з питання винесення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат, в якій просив стягнути на користь ФОП 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Від ГУ ДФС у Харківській області до суду надійшли заперечення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у заявленій сумі, мотивовані штучним завищенням суми витрат. Розглядаючи подану заяву по суті, суд зазначає, що при зверненні до суду позивачем було судовий збір у розмірі 1.921,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №51 від 14.11.2019 р. на відповідну суму.

Беручи до уваги результат вирішення спору, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 139 КАС України, і присуджує позивачу 1.921,00 грн. понесених витрат з оплати судового збору.

Вказана сума збору підлягає стягненню у порядку ч. 1 ст. 139 КАС України.

Продовжуючи розгляд заяви у частині вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що у розумінні ч.1 ст.132 та п.1 ч.3 ст.132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу є витратами, пов`язаними із розглядом справи, і тому входять до складу судових витрат.

Частиною 4 ст.132 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Окрім вимоги про підтвердження витрат належно оформленими письмовими документами, згідно з ч.5 ст.132 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; а відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України суд вважає за необхідне взяти до уваги правову позицію постанови Верховного Суду від 17.09.2019р. по справі №810/3806/18 (адміністративне провадження №К/9901/11333/19, №К/9901/12479/19), де указано, що за положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004р. у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16».

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася заявнику адвокатом Орловим О.О. на підставі договору від 06.09.2019 р. №33/С.

Згідно з додатком №1 до вказаного договору, гонорар адвоката за ведення даної справи у суді першої інстанції складає 5.000,00 грн. Пунктом 4 вказаного додатку визначено, що гонорар має бути сплачено протягом 30 днів з дати відкриття провадження у справі.

Провадження у даній справі було відкрито ухвалою від 18.11.2019 р., а оплата наданих послуг підтверджується розпискою про отримання адвокатом готівкових коштів у сумі 5000,00 грн. від 21.11.2019 р.

Продовжуючи розгляд заяви, суд зазначає, що окремою вимогою до витрат на професійну правничу допомогу, як-то передбачено ч. 4 ст.134 КАС України, є детальний опис послуги.

У наданому адвокатом акті виконаних робіт зазначено, що ним виконано наступні роботи: вивчено документи стосовно предмета позову: складено та подано позовну заяву з відповідними доказами; складено та подано заяву від 15.11.2019р. про усунення недоліків; складено та подано клопотання від 03.12.2019 про надання додаткових доказів; складено та подано заяву від 11.12.2019р. в порядку ст.139 КАС України.

Проте, ані сам договір про надання правничої допомоги, ані акт виконаних робіт не містять жодних посилань ані щодо вартості кожної окремої послуги, ані вартості години витраченого часу, ані кількості витрачених годин часу адвоката на виконання кожного з виду робіт.

Таким чином, слід визнати недоведеність обґрунтованості та вимушеності суми гонорару у 5.000,00 грн. ще до подання позовної заяви та до відкриття провадження у справі.

Окремо суд зважає, що виправлення явного та очевидного недоліку в оформленні матеріалів позову за критерієм справедливості та розумності не може бути віднесено до тих витрат, які підлягають відшкодуванню іншою стороною, адже є наслідком неналежного ставлення особи до виконання вимог процесуального закону.

Стосовно змісту, обсягу робіт та витрачених на послуги ресурсів (у тому числі і в часовому вимірі) суд зазначає, що відповідно до відомостей комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» у провадженні Харківського окружного адміністративного суду протягом вересня-листопада 2019 року надійшла низка абсолютно ідентичних позовів ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Харківській області та ДФС України, щодо скасування рішення про відмову у реєстрації податкових накладних, які відрізняються лише реквізитами оскаржуваних рішень та первинних документів (справи №520/8970/19, 3520/10426/19, №520/10427/19, №520/10428/19).

Суд також зважає, що предметом спору є реєстрація податкової накладної на суму ПДВ - 3.766,67 грн.

Отже, майновий інтерес заявника об`єктивно у справі не може виходити поза межі указаної суми коштів.

Оплата витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5.000,00 грн. у той час коли майновий інтерес до спору складає усього 3.766,67 грн. свідчить про явну та очевидну неспівмірність заявленої до відшкодування суми витрат.

Підсумовуючи викладені вище міркування і беручи до уваги правову позицію постанови Верховного Суду від 17.09.2019 р. по справі №810/3806/18 (адміністративне провадження №К/9901/11333/19, №К/9901/12479/19), суд доходить до переконання про те, що у даному конкретному випадку справедливим і співмірним відшкодуванням витрат заявника на професійну правничу допомогу буде сума у розмірі 500,00 грн.

При цьому, суд враховує, що необґрунтована перешкода у виконанні обов`язку особи у спірних правовідносинах у галузі податкової справи була створена рішенням ГУ ДФС у Харківській області, а тому присуджену позивачу компенсацію судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу належить стягнути саме з вказаного владного суб`єкта.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 132-139, 143, 241-243, 252, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (місцезнаходження - 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46; ідентифікаційний код - 39599198) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження - АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) 500 (п`ятсот) грн. 00 коп. у якості компенсації видатків на професійну правничу допомогу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (місцезнаходження - 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46; ідентифікаційний код - 39599198) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження - АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) витрати по оплаті судового збору у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Решту судових витрат покласти на позивача.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, а набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя Сліденко А.В.