Справа № 240/6580/19
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/6580/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенюк М.М.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

18 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представника позивача: Маркевича Т.Л.

представника відповідача: Захарко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року (повний текст якого складено 02 серпня 2019 року у м. Житомирі) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

у квітні 2019 року позивач - ТОВ "Попільнянський комбікормовий завод" звернувся до суду з позовом до ГУ ДФС у Житомирській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 15.04.2019 № , № , № .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що проведення позивачем господарських операцій з ТОВ "Пром Гарант Плюс", ТОВ "Марія-К", ТОВ "Українське поле", ТОВ "Лазанторі", ТОВ "Тескомпані", ТОВ "Араксан", ТОВ "Тесласіті", ТОВ "Лакшері Трейдінг" підтверджується первинними документами, а твердження відповідача про фіктивність операцій позивача з контрагентами не знаходить правового підґрунтя в належних та допустимих доказах у вироку чи рішенні суду. При цьому, реальність операцій з контрагентами підтверджується укладеними між сторонами договорами поставки та консигнації, товарно-транспортними накладними, видатковими накладними, податковими накладними, рахунками на оплату та платіжними дорученнями на перерахування коштів, які були надані під час перевірки; позивач здійснює свою господарську діяльність без порушень вимог чинного законодавства, однак не може гарантувати дотримання його контрагентами цих вимог.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 15.04.2019: № - повністю; № - в частині збільшення суми грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням на 5164905 грн., за штрафними санкціями - 2582453 грн.; № - в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 926452 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" судові витрати в сумі 19204,03 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що позивачем було завищено собівартість реалізованої продукції та податкового кредиту по фінансово-господарських взаємовідносинах з ТОВ "Пром Гарант ГІлюс", ТОВ иМрія-К, ТОВ "Українське поле" . Крім того, апелянт вказав на те, що суд першої інстанції не звернув уваги , що ТОВ "Попільнянський комбікормовий завод" було безпідставно включено до складу податкового кредиту суми ПДВ не підтверджені первинними документами в частині взаємовідносин з ТOB "Лазанторі" ТОВ "Лакшері Трейдінг", ТОВ "Тесласіті", ТОВ "Араксан", ТОВ "Тескомпані" та ПП "НІК Агро" на загальну суму 896676 грн.

11 листопада 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги та зауважив, що товариство не може відповідати за можливі порушення вимог податкового законодавства з боку контрагентів, оскільки є окремим суб`єктом господарської діяльності. З огляду на викладене, позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги, просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, в період з 01.03.2019 по 22.03.2019, на підставі направлень від 27.02.2019 № 955/14, №956/14, №957/14, №958/14, №959/14, № 960/14, виданих ГУ ДФС у Житомирській області, посадовими особами відповідача була проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ "Попільнянський комбікормовий завод" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2016 по 31.12.2018.

За результатами проведеної перевірки, відповідачем було складено Акт документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючи органи від 29.03.2019 № 227/06-30-14-13/00688195 (т.1 а.с.12-108),, яким було встановлені наступні порушення ТОВ "Попільнянський комбікормовий завод":

- п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п.134.1 ст. 134, ст. 135 Податкового кодексу України, п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 "Про затвердження Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку", в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 5482221 грн., в т.ч.: за ІV квартал 2016 року в сумі 5338 грн., за І квартал 2017 року в сумі 2093 грн., за ІІІ квартал 2017 року в сумі 304239 грн., за ІV квартал 2017 року в сумі 4363543 грн., за ІV квартал 2018 року в сумі 807008 грн.;

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 5167987 грн., у тому числі по періодах:

- за жовтень 2016 року - на суму 3082 грн.;

- за серпень 2017 року - на суму 8890 грн.;

- за вересень 2017 року - на суму 338043 грн.;

- за жовтень 2017 року - на суму 2619762 грн.;

- за листопад 2017 року - на суму 1688746 грн.;

- за червень 2018 року - на суму 509464 грн.,

та встановлено завищення р.21 "Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду" на суму 927086 грн. за грудень 2018 року.

На підставі Акту перевірки від 29.03.2019 № 227/06-30-14-13/00688195, Головним управлінням ДФС у Житомирській області 15.04.2019 прийняті податкові повідомлення-рішення:

№ , яким ТОВ "Попільнянський комбікормовий завод" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 8223332 грн. (за податковим зобов`язанням - 5482221 грн., за штрафними санкціями - 2741111 грн.) (т.1 а.с.109)

- № , яким ТОВ "Попільнянський комбікормовий завод" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 7751981 грн. (за податковим зобов`язанням - 5167987 грн., за штрафними санкціями - 2583994 грн.) (т.1 а.с.113);

- № , яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 926452 грн. (т.1 а.с.111).

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду для їх скасування.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались. При цьому, відповідачем не було надано доказів на підтвердження визнання правочинів, укладених між позивачем та ТОВ "Пром Гарант Плюс", ТОВ "Марія-К", ТОВ "Українське поле", ТОВ "Лазанторі", ТОВ "Тескомпані", ТОВ "Араксан", ТОВ "Тесласіті", ТОВ "Лакшері Трейдінг", недійсними у судовому порядку, а також наявності судових рішень, які б набрали законної сили, з приводу незаконних дій посадових осіб позивача. Відтак, відповідач не довів правомірність своїх рішень щодо збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на прибуток за податковим зобов`язанням на 5482221 грн., за штрафними санкціями - 2741111 грн., з податку на додатку вартість за податковим зобов`язанням на 5164905 грн., за штрафними санкціями - 2582453 грн., та зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 926452 грн., а тому такі рішення є протиправними та підлягали скасуванню. Разом з тим, оскільки відповідно до позовної заяви, ТОВ "Попільнянський комбікормовий завод" не обґрунтовує протиправності спірних рішень щодо суми податкового кредиту 634 грн. та 3082 грн., доказів правомірності віднесення вказаних сум до податкового кредиту не надав, то суд першої інстанції прийшов до висновку, що податкові повідомлення-рішення № в частині збільшення суми грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням на 3082 грн., за штрафними санкціями - 1541 грн., та № в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 634 грн. є такими, що прийняті відповідно до законодавства, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, вважає обґрунтованою позицію суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 44.1 ст. 41 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

За приписами п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 "Про затвердження Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку" дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Положеннями п. 135.1 ст. 135 ПК України передбачено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до п 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

За приписами п. 198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Положеннями п. 198.3 даної статті визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги відповідача стосовно правомірності винесення податкового повідомлення-рішення № від 15.04.2019, яким збільшено грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток в сумі 8 223 332 та податкового повідомлення-рішення № від 15.04.2019, яким збільшено грошове зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 7 751 981 грн., суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як слідує зі змісту Акту перевірки від 29.03.2019 № 227/06-30-14-13/00688195, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, відповідач прийшов до висновку про порушення позивачем норм податкового законодавства, зокрема:

- занижено дохід за ІV квартал 2018 року на суму 4483380 грн. безоплатно отриманих добрив, оскільки їх ймовірні постачальники ТОВ "Лазанторі", ТОВ "Тескомпані", ТОВ "Араксан", ТОВ "Тесласіті", ТОВ "Лакшері Трейдінг", відповідно до ІС "Податковий блок", "ЄРПН", не мають зареєстрованих та залучених ресурсів по ланцюгу постачальників для постачання добрив, не є виробниками даного виду товарів, даний товар не був ними імпортований, в ланцюгах постачання не встановлено його походження та взагалі факту його придбання у постачальників (т.1 а.с.16-18) та безпідставно віднесено до складу податкового кредиту за листопад 2018 року суми ПДВ в розмірі 896676 грн., які не підтверджені первинними документами в частині взаємовідносин з ТОВ "Лазанторі", ТОВ "Тескомпані", ТОВ "Араксан", ТОВ "Тесласіті", ТОВ "Лакшері Трейдінг" (т. 1 а.с.70-85);

- занижено об`єкт оподаткування шляхом безпідставного зменшення фінансового результату на витрати з придбання ПММ за ІV квартал 2016 року на суму 29655 грн., за І квартал 2017 року на суму 11625 грн. (т. 1 а.с. 19) та безпідставно віднесено до складу податкового кредиту за листопад 2016 року-січень 2017 року суми ПДВ в розмірі 8256 грн., які не підтверджені первинними документами, в частині взаємовідносин з ТОВ "Пром Гарант Плюс", що має ознаки фіктивності (т. 1 а.с.26-29);

- занижено об`єкт оподаткування шляхом безпідставного зменшення фінансового результату на витрати з придбання соняшнику та сої за ІІІ квартал 2017 року на суму 1690214 грн., за ІV квартал 2017 року на суму 15320353 грн. (т.1 а.с.19) та безпідставно віднесено до складу податкового кредиту за вересень-жовтень 2017 року суми ПДВ в розмірі 3402114 грн., які не підтверджені первинними документами, в частині взаємовідносин з ТОВ "Марія-К", що має ознаки фіктивності (т. 1 а.с.31-52);

- занижено об`єкт оподаткування шляхом безпідставного зменшення фінансового результату на витрати з придбання соняшнику, кукурудзи та сої за ІV квартал 2017 року на суму 8921553 грн. (т.1 а.с.19) та безпідставно віднесено до складу податкового кредиту за жовтень 2017 року-січень 2018 року суми ПДВ в розмірі 1784311 грн., які не підтверджені первинними документами, в частині взаємовідносин з ТОВ "Українське поле", що має ознаки фіктивності (т.1 а.с.52-63);

- завищено податковий кредит за січень 2017 року на суму 634 грн. по взаємовідносинах з ОСОБА_1 , як не підтверджений податковою накладною (т.1 а.с.29-31);

- завищено податковий кредит за жовтень 2016 року на суму 3082 грн. внаслідок неврахування висновків акту попередньої перевірки, за результатами якої було встановлено завищення значення рядка 21 "Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду" на суму 3082 грн. за вересень 2016 року, а саме за даними підприємства значення рядка 21 декларації з ПДВ за жовтень 2016 року від 20.10.2016 № 919579310 становить 203503 грн., за даними перевірки значення даного рядка встановлено у сумі 200421 грн. (т.1 а.с.86-87).

Згідно з ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Так, апелянт зазначає про те, що оформлені позивачем документи по взаємовідносинах з ТОВ "Пром Гарант Плюс" не можуть за змістом п 44 1 ст. 44 ПК України вважатися документами для підтвердження даних податкового обліку і звітності, оскільки при аналізі формування ТОВ "Попільнянський комбікормовий завод" собівартості реалізованої продукції за 2016 рік та за 2017 рік встановлено, що підприємством включено до складу собівартості реалізованої продукції (товарів, послуг, робіт) вартість придбаних ПММ у даного контрагента, по якому встановлено розбіжність відповідно до автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на загальну суму 41280 грн.

При аналізі інформації ІС "Податковий блок" відповідачем було встановлено, що дані розбіжності виникли внаслідок неподання декларації з податку на додану вартість за листопад-грудень 2016 року та січень 2017 до Лівобережної ОДПІ у м.Дніпрі Дніпропетровської області. За рішенням контролюючого органу 18.12.2017 було анульовано свідоцтво платника ПДВ ТОВ "Пром Гарант Плюс".

Колегія суддів зауважує, що на момент проведення господарських операцій з позивачем свідоцтво платника ПДВ ТОВ "Пром Гарант Плюс" було чинним.

Крім того, доводи апеляційної скарги відповідача жодним чином не спростовують висновку суду першої інстанції про те, що реальність господарських операцій з придбання позивачем ПММ за договором поставки у ТОВ "Пром Гарант Плюс" (т.1 а.с.115-118) підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями (т. 1 а.с.119-136).

Стосовно завищення собівартості реалізованої продукції та податкового кредиту по фінансово-господарських взаємовідносинах з ТОВ "Мрія-К" в апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що відповідно до даних АІС Податковий блок" та 2017 рік інформація про основні засоби відсутня, сторонні послуги з експлуатації основних засобів не придбавались. Сторонні трудові ресурси не залучались, податкова звітність та 2017 рік по податку на прибуток, платі за землю не подавалась, звітність по ПДВ подавалась лише з травня по грудень 2017 року.

Згідно з наданих копій ТТН перевізником сільськогосподарської продукції по маршруту Кіровоградська область, м.Александрія - Житомирська область, смт.Попільня є ООО "ДнепроАвтоСервис", а перевезення товару було здійснено за один день, що, на думку податкового органу, є неможливим.

Крім того, від слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків ДФС було отримано лист від 13.06.2018 № 21727/7/28-10-23-05, в якому зазначено, що громадянка ОСОБА_2 під час допиту повідомила, що фактично фінансово-господарську діяльність на підприємстві не здійснювала, а стала директором на прохання невстановлених слідством осіб, первинних документів від імені директора підприємства з контрагентами-покупцями та контрагентами-продавцями не підписувала.

Аналогічні доводи наведені відповідачем в апеляційній скарзі і по фінансово-господарських взаємовідносинах з ТОВ "Українське поле", оскільки відповідно до даних АІС "Податковий блок" за 2017 рік інформація про основні засоби відсутня, сторонні послуги з експлуатації основних засобів не придбавались, сторонні трудові ресурси не залучались, відомості про наявність земельних ділянок відсутні, послуги із оброблення земельних ділянок не придбавалися, податкова звітність за 2017 рік по податку на прибуток, плата за землю не подавалась, звітність по ПДВ подавалась лише з вересня по грудень 2017 року.

Відтак, на думку контролюючого органу, за даними АІС "Податковий Блок" неможливо встановити походження сільськогосподарської продукції, реалізованої ТОВ "Українське Поле" на ТОВ "Попільнянський комбікормовий завод".

Суд апеляційної інстанції вказує на безпідставність зазначених доводів апеляційної скарги, оскільки відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 27 березня 2018 року по справі №816/809/17 наявну в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію, надану іншими контролюючими органами, суд не може приймати до уваги, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні КАС України.

Колегія суддів зауважує, що фактично відповідачем право позивача на формування податкового кредиту поставлено в залежність від добросовісності його контрагентів, що суперечить приписам податкового законодавства, оскільки з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, такі права особи не можуть ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто, якщо, на переконання відповідача, контрагенти порушують податкове законодавство, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому дані порушення не можуть бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Також, норми податкового законодавства не визначають звітування платника податку (контрагента) до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача) щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.

Слід звернути увагу, що реальність господарських операцій з придбання сільськогосподарської продукції за договорами поставки у ТОВ "Українське поле" (т.1 а.с.137-142) і у ТОВ "Мрія-К" (т.2 а.с.35-47) підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, товаро-транспортними накладними, платіжними дорученнями (т.1 а.с.143-250, т.2 а.с.1-34, т. 2 а.с.48-250, т.3 а.с.1-19).

При цьому, судом першої інстанції вірно враховано, що факт оплати добрив, отримання, оприбуткування та продажу їх позивачем, реєстрації податкових накладних продавців відповідач не заперечував, однак вважав, що ТОВ "Попільнянський комбікормовий завод" вказані добрива отримав безоплатно і не за вказаними договорами консигнації, оскільки консигнант "НІК АГРО", консигнатори не подавали будь-якої податкової та фінансової звітності за вказаними операціями, інформація про придбання ними добрив відсутня. Оплату ПММ, сільгосппродукції, їх оприбуткування позивачем, реєстрацію податкових накладних продавців відповідач також не заперечував, проте вважав продавців цих товарів фіктивними, оскільки засновник ТОВ "Мрія-К" з 29.07.2015 по 06.11.2017 ОСОБА_3 ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.03.2018 визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.205 КК України (справа № 757/5236/18-к), товарно-транспортні накладні містять недостовірну інформацію та свідчать про неможливість здійснення перевезень у строки та кількості продукції, в них зазначених.

Щодо посилання контролюючого органу на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05.03.2018 по справі № 757/5236/18-к (т.4 а.с.18-21) і те, що згідно інформації правоохоронних органів під час допиту директор ТОВ "Мрія-К" ОСОБА_2 та директор ТОВ "Українське поле" Кириченко Д.С. повідомили, що фактично фінансово-господарську діяльність на підприємстві не здійснювала, первинних документів від імені директора підприємства з контрагентами-покупцями не підписували, то колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вірно враховано, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, за наявності інших доказів, які в своїй сукупності підтверджують реальність господарських операцій, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. Доказів наявності кримінальних справ, чи тим більше наявність вироків за фактом фіктивного підприємництва, що має безпосереднє значення для надання висновку щодо діяльності господарюючих суб`єктів, ні щодо позивача, ні щодо його контрагентів до матеріалів справи надано не було. Крім того, кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 закрито відповідно до статті 284 Кримінального кодексу України.

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідно до товарно-транспортних накладних, згідно яких товар доставлявся позивачу від ТОВ "Марія-К", ТОВ "Українське поле" замовником перевезення виступав продавець товару і позивач в господарські взаємовідносини з автоперевізником не вступав, а лише отримував товар в певній кількості, про що зазначено в ТТН, а тому не міг і не зобов`язаний був перевіряти інформацію щодо автоперевізника та автотранспорту, яким здійснювалось таке перевезення, про пункт навантаження.

Більше того, транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, тому за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, певні недоліки у заповненні такого документа як товарно-транспортна накладна, не є єдиною та самостійною підставою для позбавлення платника податку права на формування податкових вигод.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача про неможливість здійснити за один день транспортування товару від ТОВ "Марія-К" та ТОВ "Українське поле" ґрунтуються на припущеннях податкового органу про допущення можливих порушень замовником автоперевезень, однак жодним чином не спростовують сам факт придбання товару ТОВ "Попільнянський комбікормовий завод".

Відносно доводів апеляційної скарги про те, що операції з оприбуткування, приймання- передачі ТМЦ по взаємовідносинах ТОВ "Попільнянськи комбікормовий завод" з ТОВ "Лазанторі", з ТОВ "Тескомпані", з ТОВ "Лакшері Трейдінг", з ТОВ "Тесласіті", ТОВ "Аракеан" фактично не проводились, то колегія суддів зазначає, що така позиція апелянта ґрунтується на суб`єктивному висновку про те, що спірні операції із придбання та реалізації не мали реального товарного характеру.

Зокрема, апелянт вказав на те, що дані контрагенти постачальники з дати державної реєстрації не подавали будь-якої податкової та фінансової звітності. Інформація щодо наявності основних засобів та трудових ресурсів відсутня.

Однак, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення, вірно враховано той факт, що відповідачем не надано доказів про визнання правочинів, укладених між позивачем та ТОВ "Лазанторі", ТОВ "Тескомпані", ТОВ "Араксан", ТОВ "Тесласіті", ТОВ "Лакшері Трейдінг" недійсними у судовому порядку, а також відсутні судові рішення, які б набрали законної сили, з приводу незаконних дій посадових осіб позивача. Стосовно дати договорів консигнації на продаж товару, в яких вказані коди ЄДРПОУ консигнаторів, то судом першої інстанції було зазначено, що вона вказана невірно внаслідок допущеної помилки, оскільки станом на 30.01.2018 ТОВ "Лазанторі", ТОВ "Тескомпані", ТОВ "Араксан", ТОВ "Тесласіті", ТОВ "Лакшері Трейдінг" не були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.4 а.с.54-61), і не могли укласти вказані договори 30.01.2018. Однак, вказана помилка не свідчить про їх недійсність, враховуючи, що поставка товару за ними відбулась.

Між тим, в основу доводів апеляційної скарги відповідача про те, що первинні документи позивача по взаємовідносинах із вказаними контрагентами складені всупереч норм ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.п.2.1, п.п.2.2, п.п.2.4, п.п.2.5 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 покладені припущення контролюючого органу про відсутність у контрагентів позивача необхідних кадрів та основних фондів, що унеможливлює здійснення ними господарської діяльності.

Як зазначалося вище, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Питання віднесення певних сум до витрат і до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок та виконання послуг, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.

Проте, посадовими особами відповідача під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено, а висновки податкового органу, на якого в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України покладається обов`язок доказування, не підтверджені документально.

Суд апеляційної інстанції враховує і ту обставину, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції про те, що всі податкові накладні, виписані по спірним операціям, були зареєстровані контролюючим органом і факт реєстрації вказаних податкових накладних свідчить про те, що на момент їх реєстрації здійснені операції, продавець, показники його податкової історії не відповідали критеріям ризиковості і відповідачем не надано доказів того, що податкові накладні були зареєстровані відповідним органом з порушенням податкового законодавства.

Крім того, на момент здійснення спірних поставок позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 19 червня 2018 року по справі № 804/15389/15 судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка презумує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Преамбула Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, в рішенні від 09.01.2007 по справі "Інтерсплав проти України" Європейським судом з прав людини було констатовано, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції", Суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням ст. 77 КАС України.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо не підтвердження належними та допустимими доказами правомірності винесення податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Житомирській області від 15.04.2019 № ; від 15.04.2019 № - в частині збільшення суми грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням на 5164905 грн. та за штрафними санкціями - 2582453 грн.; від 15.04.2019 № - в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 926452 грн. і доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують, оскільки позиція податкового органу повністю повторюється із доводами відзиву на адміністративний позов і судом першої інстанції вже наведено належне обґрунтування безпідставності такої позиції відповідача і будь-яких інших тверджень з даного питання апеляційна скарга не містить.

Відносно доводів апеляційної скарги про правомірність винесення податкового повідомлення-рішення від 15.04.2019 №, то колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними податкових повідомлень-рішень № в частині збільшення суми грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням на 3082 грн., за штрафними санкціями - 1541 грн., та № в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 634 грн., а тому суд апеляційної інстанції не вбачає за доцільне надавати правову оцінку доводам, з якими фактично погодився суд першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи і висновки по справі щодо наявності підстав для часткового скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 27 грудня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.