Справа № 480/5548/19
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2019-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі
28 грудня 2019 р. Справа № 480/5548/19
Суддя Сумського окружного адміністративного суду Опімах Л.М., розглянувши матеріали адміністративного позову селянського (фермерського) господарства "Діброва" в особі голови господарства Гусака Андрія Івановича до Буринської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, -
В С Т А Н О В И В:
Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Буринської районної ради від 26.10.1993 р. "Про надання земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства та вилучення земельних ділянок" ОСОБА_1 була надана у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства земельна ділянка площею 25 га, а 19.11.1993 р. на його ім`я був виданий Державний акт на право постійного користування землею, на підставі яких було створене і зареєстроване селянське (фермерське) господарство "Діброва", фермер - ОСОБА_1 .
З моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства "Діброва" і по даний час зазначена земельна ділянка перебуває у його постійному користуванні.
Засновник та голова селянського (фермерського) господарства "Діброва" ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, після його смерті головою господарства з 18.02.2009 р. став ОСОБА_2 ., який на момент смерті ОСОБА_1 був як членом господарства так і спадкоємцем першої черги та правонаступником.
Селянське (фермерське) господарство "Діброва" є діючим, а тому, ухвалюючи спірне рішення, Буринська міська рада фактично позбавила його права користування даною земельною ділянкою та вилучила її з користування господарства, оскільки в рішенні йдеться про передачу її до земель запасу.
Дослідивши матеріали позову, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням адміністративного судочинства стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначає справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначені статтею 19 Кодексу. Зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Водночас суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Відтак не може поширюватися юрисдикція адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду його дії чи бездіяльність. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК цивільні права та інтереси суд може захистити у спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
Земельний кодекс України (далі ЗК) є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який як підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначає, серед іншого, і акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.
Так, відповідно до частин другої та третьої статті 78 ЗК право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з частиною першою статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
За статтею 122 ЗК вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю.
Статтею 80 ЗК України установлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.
Главою 20 ЗК передбачене набуття права власності на земельні ділянки на підставі цивільно-правових договорів внаслідок їх продажу громадянам, юридичним особам та іноземним державам органами державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч. 3 ст. 128 ЗК передбачено, що орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.
Як вбачається з матеріалів позову, селянське (фермерське) господарство "Діброва" в особі голови господарства Гусака Андрія Івановича не є учасником публічно-правових відносин у сфері, визначеній Земельним кодексом України в частині спірної земельної ділянки, натомість має намір реалізувати свій майновий інтерес шляхом визнання за ним права на спадкове майно як результату скасування рішення органу місцевого самоврядування про припинення права постійного користування земельною ділянкою (яка є комунальною власністю) та передачу її до земель запасу, а міська рада під час здійснення повноважень власника землі є рівноправним суб`єктом земельних відносин та не здійснює владних управлінських функцій. Отже, між сторонами існує спір про цивільне право, і подальший захист майнових прав на земельну ділянку не має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.
Суд роз`яснює позивачу, що він може звернутися з позовом до суду в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Керуючись ст.ст. 170, 248, 256, 293, 295 КАС України, -
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом селянського (фермерського) господарства "Діброва" в особі голови господарства Гусака Андрія Івановича до Буринської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.
Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до суду господарської юрисдикції.
Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя Л.М. Опімах