Справа № 200/13414/19-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 р. Справа№200/13414/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (позивач) звернулась до суду з позовною заявою до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України (відповідач), з позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 19.09.2019 року про відмову в призначенні пенсії та невключенні до стажу періодів роботи з 05.08.1985 року по 21.03.1994 року в аптеці № 586 та з 22.03.1994 року по 30.12.1994 року;

- зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву позивача № 4129 від 10.09.2019 року про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням страхового стажу, період з 05.08.1985 року по 21.03.1994 року в аптеці № 586 та з 22.03.1994 року по 30.12.1994 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10.09.2019 року вона звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно ст. 52, п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 розділу ХV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач зазначає, що рішенням відповідача від 19.09.2019 року їй було відмовлено у призначенні пенсії.

Згідно вказаного рішення відповідачем не зараховано періоди роботи з 05.08.1985 року по 21.03.1994 року, оскільки запис у трудовій книжці завірено нечітким відтиском печатки та назва якої не відповідає найменуванню установи після реорганізації, а також період з 22.03.1994 року по 30.12.1994 року, так як відсутні дані про назву установи при прийомі на роботу.

Позивач не згоден з вказаним рішенням, оскільки вважає, що це сугубо суб`єктивне припущення фахівців які мали вигадати підставу для відмови їй у призначенні пенсії.

Крім того, позивач вказує, що з поданих ним до управління документів, які підтверджують стаж її роботи складає 30 років, спеціальний стаж складає більше 20 років, що є достатнім спеціальним стажем для призначення їй трудової пенсії.

Позивач зазначає, що п. 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Крім цього, позивач звертає увагу суду на те, що вона звернулась до ТОВ «РК «Правовий та економічний консалтинг» архівний підрозділ у м. Донецьку за наданням архівної довідки, та відповідно нею була отримана довідка № 414 від 08.10.2019 року, яка на думку позивача також підтверджує її трудовий стаж у спірні періоди.

06 грудня 2019 року відповідачем через відділ документообігу та архівної роботи надано відзив на адміністративний позов, згідно до якого відповідач, серед іншого, зазначив, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років згідно ст. 52, п. «е» ст. 55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п. 2 розділу ХV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу станом на 01.10.2017 року.

До страхового спеціального стажу за вислугу років позивача не зараховані періоди роботи: з 05.08.1985 року по 21.03.1994 року в аптеці № 586, так як запис завірено нечітким відтиском печатки, назва на якій не відповідає найменуванню установи після реорганізації; з 22.03.1994 року по 30.12.1994 року, так як відсутні дані про назву установи при прийомі на роботу.

Також, відповідач посилається на те, що згідно п. 20 Порядку № 637 позивач може надати до управління уточнюючі довідки підприємств, установ та організацій, проте, позивачем не були надані управлінню такі уточнюючі довідки для підтвердження спеціального стажу роботи.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу у порядку письмового провадження, на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини даної справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадяннкою України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 14-18).

ОСОБА_1 була взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з АДРЕСА_1 Новоекономічне АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 12.08.2019 року № 1441- (а.с. 11).

10 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за вислугою років (а.с. 30).

До заяви про призначення пенсії заявником були надані наступні документи: заява про призначення пенсії від 10.09.2019 року № 4129, копія трудової книжки від 08.08.1985 року НОМЕР_3 , копія диплому від 05.07.1985 року серії ЗТ-І № 2434276, копія свідоцтва про укладення шлюбу від 13.06.1987 року серії V- НОМЕР_4 , копія свідоцтва про народження від 31.05.1988 року № VІІ- НОМЕР_5 , копія свідоцтва про народження від 17.07.1997 року І- НОМЕР_6 , копія паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, копія довідки внутрішньо переміщеної особи від 12.08.2019 року № 1441-.

Додатково при розгляді заяви були взяті до уваги індивідуальні відомості про застраховану особу.

19.09.2019 року Покровським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії (а.с. 9-10).

Зі змісту рішення видно, що ОСОБА_1 претендує на призначення пенсії за вислугу років згідно ст. 52, п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із урахуванням спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років: з 05.08.1985 року по 21.03.1994 року в аптеці № 586, з 22.03.1994 року по 30.12.1994 року в аптеці № 540, з 31.12.1994 року по 25.08.2005 року в аптеці № 586, з 01.09.2005 року по 02.11.2015 року в ТОВ «Ваша Аптека».

Згідно наданих документів, страховий стаж заявниці складає 23 роки 01 місяць 07 днів, спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років станом на 01.10.2017 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148-VIII складає 20 років 02 місяці 15 днів.

До страхового спеціального стажу за вислугу років не зараховано періоди роботи: з 05.08.1985 року по 21.03.1994 року в аптеці № 586, так як запис завірено нечітким відтиском печатки, та назва якої не відповідає найменуванню установи після реорганізації; з 22.03.1994 року по 30.12.1994 року, так як відсутні дані про назву установи при прийомі на роботу.

З викладених підстав відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років згідно ст. 52, п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 розділу ХV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як у заявниці немає необхідного спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років, станом на 01.10.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно ст. 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом: а) особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності/та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів,- за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Приписами пункту 2.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

Згідно п. «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення:

які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту;

1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку:

50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року;

50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року;

51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року;

51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року;

52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року;

52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року;

53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року;

53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року;

54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року;

54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року;

55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок №637).

Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За приписами пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу зазначеного суд доходить висновку, що використання норм постанови № 637, шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Також, суд звертає увагу відповідача на те, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_7 2434276 ОСОБА_1 встановлено, що позивач 05.08.1985 року прийнята на роботу до аптеки № 586 на посаду фармацевта; 21.03.1994 року аптека № 586 реорганізована у відділ готових лікарських форм аптеки № 540; 22.03.1994 року прийнята в порядку переведення на посаду фармацевта; 30.12.1994 року звільнена в порядку переведення в аптеку № 586; 31.12.1994 року переведена із аптеки № 540 на посаду фармацевт; 18.03.1997 року звільнена в порядку переведення в аптеку № 586; 31.12.1994 року переведена із аптеки № 540 на посаду фармацевт; 18.03.1997 року в зв`язку з реорганізацією аптеки № 586 в ТОВ «Аптека «586» переведена для подальшої роботи; 25.08.2005 року звільнена в порядку переведення в ТОВ «Ваша Аптека»; 01.09.2005 року прийнята на роботу на посаду фармацевта в аптеку № 13; 02.11.2015 року звільнена за власним бажанням (а.с. 12-13).

Суд зазначає, що згідно роз`яснення «Про деякі питання призначення пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років» № 25 від 18.11.1992 року Міністерства соціального забезпечення України, відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають зазначені в ній категорії працівників згідно з затвердженими Кабінетом Міністрів України переліками і списками. Якщо в ці переліки і списки включені професії та посади під загальною назвою, то правом на пенсію за вислугу років користуються працівники всіх найменувань по цих професіях та посадах, тобто старші, головні, провідні, а також помічники.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» від 4 листопада 1993 р. N 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до вищезазначеного Переліку працівники аптек, аптечних кіосків, аптечних провізорів, контрольно-аналітичних лабораторій, які працюють на посадах фармацевтів (незалежно від найменування посад) та лаборантів.

З аналізу трудової книжки позивача встановлено, що ОСОБА_1 працювала фармацевтом в аптеці.

Як видно з рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії до страхового спеціального стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 05.08.1985 року по 21.03.1994 року в аптеці № 586, так як запис завірено нечітким відтиском печатки, та назва якої не відповідає найменуванню установи після реорганізації; з 22.03.1994 року по 30.12.1994 року, так як відсутні дані про назву установи при прийомі на роботу.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 ), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 N 412), (надалі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктами 2.25 та 2.26 Інструкції №162 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - Інструкція №58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110, та зазначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 N 412, не застосовується.

Відповідно до п. 2.12. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 за №58 (далі-Інструкції №58), після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Відповідно до п.2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не зарахував стаж роботи з 05.08.1985 року по 21.03.1994 року в аптеці № 586, так як запис завірено нечітким відтиском печатки, та назва якої не відповідає найменуванню установи після реорганізації; з 22.03.1994 року по 30.12.1994 року, так як відсутні дані про назву установи при прийомі на роботу.

Суд критично оцінює такі твердження пенсійного органу, як підставу для відмову у призначенні позивачу пенсії, оскільки, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 у випадку порушення порядку ведення трудової книжки, не передбачає настання наслідків саме для особи щодо якої вона складена,.

Крім того, відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Суд зазначає, що зі змісту наданої позивачем трудової книжки можливо встановити назви підприємств та періоди з аналізу усіх граф трудової книжки (відомості про накази, реквізити посадових осіб, що вчиняли записи, тощо).

Більше того, органи Пенсійного фонду наділені правом звернення до підприємств із відповідними запитами щодо підтвердження певних відомостей щодо особи, яка звертається за призначенням пенсії, проте, доказів використання такого права відповідачем суду не надано.

Крім того, суд ззазначає, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці щодо дати її заповнення.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Враховуючи те, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи, суд приходить висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу період роботи позивача з 05.08.1985 року по 21.03.1994 року в аптеці № 586 та з 22.03.1994 року по 30.12.1994 року, оскільки трудова книжка позивача містить необхідні записи про період роботи.

Крім того, позивачем до матеріалів справи долучено архівну довідку ТОВ «РК «Економічний та правовий консалтінг» № 414 від 08.10.2019 року про підтвердження наявності необхідного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, відповідно до якої ОСОБА_1 працювала в Аптеці № 586 м. Донецьк з 05.08.1985 року фармацевтом, звільнена в липні 1995 року (а.с. 21-22).

З огляду на вищевикладене, суд вважає безпідставним не зарахування до страхового спеціального стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 05.08.1985 року по 21.03.1994 року в аптеці № 586 та назва якої не відповідає найменуванню установи після реорганізації; з 22.03.1994 року по 30.12.1994 року.

Суд зазначає, що спірне рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в призначенні пільгової пенсії від 19 вересня 2019 року, прийнято без повного з`ясування усіх обставин справи та дослідження не в повному обсязі документів наданих позивачем при зверненні з заявою про призначення пенсії.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, Законами України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Про судовий збір, статтями 2, 9, 77, 133, 139, 241-246, 262, 263, 291, 371 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 19.09.2019 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 та невключенні до її стажу періодів роботи з 05.08.1985 року по 21.03.1994 року в аптеці № 586 та з 22.03.1994 року по 30.12.1994 року.

Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (вул. Центральна, буд. 103, м. Мирноград, Донецька область, 85323, ) повторно розглянути заяву № 4129 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_4 ) від 10.09.2019 року про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням страхового стажу за період з 05.08.1985 року по 21.03.1994 року в аптеці № 586 та з 22.03.1994 року по 30.12.1994 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (вул. Центральна, буд. 103, м. Мирноград, Донецька область, 85323, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Рішення складене у повному обсязі 26 грудня 2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч