Справа № 260/1113/19
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11904/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Уж» та Виконавчого комітету Ужгородської міської ради на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року (ухвалене головуючим суддею Микуляк П.П. о 16 год. 32 хв. у м. Ужгород) у справі № 260/1113/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання рішення протиправним,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправним та нечинним Рішення Виконавчого комітету Ужгородської Міської ради № 263 «Про тарифи на міські пасажирські перевезення» від 24.07.2019.

В обґрунтування позовних вимог вказують на те, що оскаржуване рішення є регуляторним актом, оскільки розраховане на неодноразове застосування та стосується невизначеного кола осіб - встановлює тарифи на перевезення пасажирів у м. Ужгород. Вважають, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем порушено встановлену Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (далі Закон України № 1160) процедуру прийняття регуляторних актів, а саме порядку його підготовки, оприлюднення проекту. Додатково повідомили, що аналіз регуляторного впливу, який передбачений ст. 9 Законом України №1160, взагалі не було опубліковано, відтак оскаржуване рішення було прийнято всупереч Закону України № 1160 та підлягає скасуванню

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 263 «Про тарифи на міські пасажирські перевезення» від 24.07.2019.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що виконавчим комітетом Ужгородської міської ради було грубо порушено вимоги Закону України № 1160 при винесенні Рішення № 263 «Про тарифи на міські пасажирські перевезення» від 24.07.2019 та процес його прийняття суперечить принципам державної регуляторної політики, що викладені в ст. 4 Закону України №1160.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Уж» та Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, у апеляційних скаргах покликаються на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просять рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційних скаргах зазначають, що оскаржуване рішення № 263 від 24.07.2019 було прийнято у зв`язку із зверненням перевізників із заявою щодо необхідністю підвищення тарифу на перевезення пасажирів яке містило економічне обґрунтування, а отже не може бути регуляторним актом, оскільки застосовується щодо визначеного кола осіб, та не має регуляторного впливу на інших суб`єктів господарювання що здійснюють перевезення пасажирів. Проект рішення був розміщений на офіційному сайті міської ради, за 20 робочих днів до винесення проекту на розгляд засідання виконкому, тобто з дотриманням Закону України «Про доступ до публічної інформації». Також зазначають, що рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 263 від 24.07.2019 має характер індивідуального правового акта, дія якого направлена на встановлення вартості тарифів на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у режимі маршрутного таксі в м. Ужгород, суб`єктам підприємницької діяльності.

Позивач, ОСОБА_2 , скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Уж» в котрому вказує на те, що невідповідність регуляторного акта принципам державної регуляторної політики та невиконання регуляторним органом обов`язкових процедур під час його прийняття є підставою для скасування такого регуляторного акта, в тому числі судовому порядку.

Разом з цим, Виконавчий комітет Ужгородської міської ради подав до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), оскільки п. 3 рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 470 від 23.12.2019 «Про тариф на міські пасажирські перевезення» визнано таким, що втратило чинність, рішення виконкому 24.07.2019 № 263 «Про тарифи на міські пасажирські перевезення».

Однак на переконання колегії суддів таке клопотання слід залишити без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Разом з цим колегія суддів вказує на те, що в результаті прийняття рішення виконкому 24.07.2019 № 263 «Про тарифи на міські пасажирські перевезення» оскаржувані порушення не були виправлені суб`єктом владних повноважень, а лише визнано нечинним п. 3 рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 470 від 23.12.2019 «Про тариф на міські пасажирські перевезення», що в свою чергу вказує на відсутність підстав для застосування п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України до вказаних правовідносин.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав

З матеріалів справи слідує, що 24.07.2019 виконавчим комітетом Ужгородської міської ради прийнято рішення № 263 «Про тарифи на міські пасажирські перевезення, відповідно до якого вирішено:

Встановити тариф на перевезення одного пасажира автобусами міського сполучення, що працюють у звичайному режимі руху, у розмірі 7,00 грн таким суб`єктам підприємницької діяльності:

ТОВ «Транс-Уж»; АТ «Ужгородське АТП-12107»; ТОВ «Паннонія Авто-Центр»; ПП «ШІК-ТРАНС»; ФОП ОСОБА_3 ; КП «Ужгородський муніципальний транспорт»;

Для учнів закладів загальної середньої освіти міста встановити вартість проїзду в автобусах міського сполучення, що працюють у звичайному режимі руху, у розмірі 5,00 грн за одну поїздку у період навчання, з 1 вересня по 31 травня;

Крім цього, п. 4 зазначеного вище рішення було визнано таким, що втратив чинність рішення виконкому 28.03.2018 № 97 «Про тарифи на міські пасажирські перевезення».

Вважаючи прийняте рішення протиправним, позивачі звернулися до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У відповідності до п. 18 ч. 1 ст. 4 КАС України, нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 КАС України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Судом першої інстанцій встановлено, що один з позивачів є мешканцем міста Ужгород, що підтверджується відповідними документами та має право користування транспортом у місті проживання. Інший позивач працює в м. Ужгород та систематично користується громадським транспортом таким чином, дія оскаржуваного рішення, як акту регуляторного впливу поширюється в тому числі і на позивачів, у зв`язку із чим останні є беззаперечним суб`єктом спірних правовідносин.

Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Згідно із ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Зазначена норма Конституції передбачає форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування.

Закон України № 280/97-ВР від 21.05.1997 «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон України № 280/97-ВР), відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 11 цього Закону передбачено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Відтак, відповідач є органом виконавчої влади місцевої ради.

Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України у пункті 4 рішення від 16.04.2009 № 7-рп/2009, дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27.12.2001 № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22.07.1991 (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23.06.1997 № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини).

Підпунктом 2 п. «а» ст. 28 Закону України № 280/97-ВР передбачено, що до відання виконавчих органів міських рад належить в тому числі встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (…), транспортні та інші послуги.

В контексті вимог статей 28, 30 Закону України № 280/97-ВР до компетенції відповідача, у тому числі, відноситься організація пасажирських перевезень на відповідній території, встановлення тарифів на користування автомобільними та електричними транспортними послугами.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон України № 2344-III) державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту реалізується шляхом проведення центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, зокрема тарифної політики на автомобільному транспорті.

Відтак відповідні органи влади та органи місцевого самоврядування, які є організаторами пасажирських перевезень на відповідній території, повністю відповідають за організацію належного перевезення пасажирів, встановлення тарифів на користування автомобільними та електричними транспортними послугами.

Як зазначив суд першої інстанції, що оскаржуване рішення відповідача стосується не лише перелічених у ньому перевізників, але й невизначеного кола осіб, які користуються послугами з перевезення в тому числі учнів закладів освіти міста (п. 2 Рішення), але при цьому здійснює регулювання господарських, а також адміністративних відносин між регуляторним органом (органи місцевого самоврядування відповідно до ст.1 Закону України № 1160-ІV саме і є регуляторними) та суб`єктами господарювання (перевізниками), що робить його і фактично регуляторним актом.

Крім цього, п. 4 оскаржуваного рішення скасовує рішення виконкому «Про тарифи на міські пасажирські перевезення» № 97 від 28.03.2018, яке взагалі не містило конкретного переліку перевізників, до яких мало застосовуватися.

Частина 12 ст. 59 Закону України № 280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Закон України від 11.09.2003 № 1160-IV «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (далі Закон України № 1160-IV) визначає правові та організаційні засади реалізації державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

Згідно із ст. 1 Закону України № 1160-IV регуляторний акт - це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий повноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Отже, оскаржуване рішення (із наступними змінами) за своїм характером та змістом є регуляторним актом, що регламентує тарифи на транспортні послуги у місті Ужгороді.

Статтею 4 Закону України № 1160-IV визначені принципи державної регуляторної політики, до яких відносяться: доцільність - обґрунтована необхідність державного регулювання господарських відносин з метою вирішення існуючої проблеми; адекватність - відповідність форм та рівня державного регулювання господарських відносин потребі у вирішенні існуючої проблеми та ринковим вимогам з урахуванням усіх прийнятних альтернатив; ефективність - забезпечення досягнення внаслідок дії регуляторного акта максимально можливих позитивних результатів за рахунок мінімально необхідних витрат ресурсів суб`єктів господарювання, громадян та держави; збалансованість - забезпечення у регуляторній діяльності балансу інтересів суб`єктів господарювання, громадян та держави; передбачуваність - послідовність регуляторної діяльності, відповідність її цілям державної політики, а також планам з підготовки проектів регуляторних актів, що дозволяє суб`єктам господарювання здійснювати планування їхньої діяльності; прозорість та врахування громадської думки - відкритість для фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань дій регуляторних органів на всіх етапах їх регуляторної діяльності, обов`язковий розгляд регуляторними органами ініціатив, зауважень та пропозицій, наданих у встановленому законом порядку фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями, обов`язковість і своєчасність доведення прийнятих регуляторних актів до відома фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, інформування громадськості про здійснення регуляторної діяльності.

Забезпечення здійснення державної регуляторної політики включає: встановлення єдиного підходу до підготовки аналізу регуляторного впливу та до здійснення відстежень результативності регуляторних актів; підготовку аналізу регуляторного впливу; планування діяльності з підготовки проектів регуляторних актів; оприлюднення проектів регуляторних актів з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, а також відкриті обговорення за участю представників громадськості питань, пов`язаних з регуляторною діяльністю; відстеження результативності регуляторних актів; перегляд регуляторних актів; систематизацію регуляторних актів; недопущення прийняття регуляторних актів, які є непослідовними або не узгоджуються чи дублюють діючі регуляторні акти; викладення положень регуляторного акта у спосіб, який є доступним та однозначним для розуміння особами, які повинні впроваджувати або виконувати вимоги цього регуляторного акта; оприлюднення інформації про здійснення регуляторної діяльності (ст. 5 Закону України № 1160-IV).

Згідно із положеннями ст. 7 Закону України № 1160-IV регуляторні органи затверджують плани діяльності з підготовки ними проектів регуляторних актів на наступний календарний рік не пізніше 15 грудня поточного року, якщо інше не встановлено законом. План діяльності з підготовки проектів регуляторних актів повинен містити визначення видів і назв проектів, цілей їх прийняття, строків підготовки проектів, найменування органів та підрозділів, відповідальних за розроблення проектів регуляторних актів. Затверджені плани діяльності з підготовки проектів регуляторних актів, а також зміни до них оприлюднюються у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніш як у десятиденний строк після їх затвердження.

Ужгородська міська рада та виконавчий комітет при затвердженні плану діяльності з підготовки проектів регуляторних актів на 2019 рік, який був затверджений рішенням сесії Ужгородської міської ради №1319 від 13.12.2018 та оприлюднений в газеті «Ужгород» № 49 (972) від 22.12.2018, не передбачила будь-які проекти регуляторних актів, які б стосувались тарифів на міські пасажирські перевезення.

Статтею 8 Закону України № 1160-IV визначено, що стосовно кожного проекту регуляторного акта його розробником готується аналіз регуляторного впливу. Аналіз регуляторного впливу готується до оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень та пропозицій.

Розробник проекту регуляторного акта при підготовці аналізу регуляторного впливу повинен: визначити та проаналізувати проблему, яку пропонується розв`язати шляхом державного регулювання господарських відносин, а також оцінити важливість цієї проблеми; обґрунтувати, чому визначена проблема не може бути розв`язана за допомогою ринкових механізмів і потребує державного регулювання; обґрунтувати, чому визначена проблема не може бути розв`язана за допомогою діючих регуляторних актів, та розглянути можливість внесення змін до них; визначити очікувані результати прийняття запропонованого регуляторного акта, у тому числі здійснити розрахунок очікуваних витрат та вигод суб`єктів господарювання, громадян та держави внаслідок дії регуляторного акта; визначити цілі державного регулювання; визначити та оцінити усі прийнятні альтернативні способи досягнення встановлених цілей, у тому числі ті з них, які не передбачають безпосереднього державного регулювання господарських відносин; аргументувати переваги обраного способу досягнення встановлених цілей; описати механізми і заходи, які забезпечать розв`язання визначеної проблеми шляхом прийняття запропонованого регуляторного акта; обґрунтувати можливість досягнення встановлених цілей у разі прийняття запропонованого регуляторного акта; обґрунтовано довести, що досягнення запропонованим регуляторним актом встановлених цілей є можливим з найменшими витратами для суб`єктів господарювання, громадян та держави; обґрунтовано довести, що вигоди, які виникатимуть внаслідок дії запропонованого регуляторного акта, виправдовують відповідні витрати у випадку, якщо витрати та/або вигоди не можуть бути кількісно визначені; оцінити можливість впровадження та виконання вимог регуляторного акта залежно від ресурсів, якими розпоряджаються органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи, які повинні впроваджувати або виконувати ці вимоги; оцінити ризик впливу зовнішніх чинників на дію запропонованого регуляторного акта; обґрунтувати запропонований строк чинності регуляторного акта; визначити показники результативності регуляторного акта; визначити заходи, за допомогою яких буде здійснюватися відстеження результативності регуляторного акта в разі його прийняття.

Методика підготовки аналізу регуляторного впливу для застосування Національним банком України затверджується спільно Кабінетом Міністрів України та Національним банком України, а методика підготовки аналізу регуляторного впливу для застосування іншими розробниками проектів регуляторних актів - Кабінетом Міністрів України. Методика підготовки аналізу регуляторного впливу є обов`язковою для застосування розробниками проектів регуляторних актів.

Аналіз регуляторного впливу підписується розробником проекту регуляторного акта, а в разі якщо розробником проекту є регуляторний орган, інший орган, установа чи організація - керівником цього органу, установи чи організації.

У відповідності до вимог ст. 9 Закону України № 1160-IV кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань. Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону. Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п`яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта.

Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта повинно містити: стислий виклад змісту проекту; поштову та електронну, за її наявності, адресу розробника проекту та інших органів, до яких відповідно до цього Закону або за ініціативою розробника надсилаються зауваження та пропозиції; інформацію про спосіб оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу (назва друкованого засобу масової інформації та/або адреса сторінки в мережі Інтернет, де опубліковано чи розміщено проект регуляторного акта та аналіз регуляторного впливу, або інформація про інший спосіб оприлюднення, передбачений частиною п`ятою статті 13 цього Закону); інформацію про строк, протягом якого приймаються зауваження та пропозиції від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань; інформацію про спосіб надання фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями зауважень та пропозицій.

Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу.

Усі зауваження і пропозиції щодо проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу, одержані протягом встановленого строку, підлягають обов`язковому розгляду розробником цього проекту. За результатами цього розгляду розробник проекту регуляторного акта повністю чи частково враховує одержані зауваження і пропозиції або мотивовано їх відхиляє.

Оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій не може бути перешкодою для проведення громадських слухань та будь-яких інших форм відкритих обговорень цього проекту регуляторного акта.

Відповідно до положень ст. 13 Закону України № 1160-IV план діяльності регуляторного органу з підготовки проектів регуляторних актів та зміни до нього оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації цього регуляторного органу, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення плану та змін до нього на офіційній сторінці відповідного регуляторного органу в мережі Інтернет.

Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що оприлюднення регуляторного акта здійснюється з метою одержання зауважень і пропозицій. При цьому, оприлюдненню підлягають як проект регуляторного акта, так і відповідний аналіз регуляторного впливу - документ, який містить обґрунтування необхідності державного регулювання шляхом прийняття регуляторного акта, аналіз впливу, який справлятиме регуляторний акт на ринкове середовище, забезпечення прав та інтересів суб`єктів господарювання, громадян та держави, а також обґрунтування відповідності проекту регуляторного акта принципам державної регуляторної політики.

Колегія суддів встановила, що всупереч зазначеним вище положенням, відповідачем не було підготовлено та оприлюднено проекту оскаржуваного регуляторного акту.

Згідно із вимогами статті 36 Закон України № 1160-IV регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин:

- відсутній аналіз регуляторного впливу;

- проект регуляторного акта не був оприлюднений.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновків про порушення відповідачем порядку розробки, прийняття, та оприлюднення проекту оскаржуваного регуляторного акта, вимогам чинного законодавства, що в свою чергу вказує на грубе порушення останнім вимог Закону України № 1160-IV при винесенні рішення № 263 «Про тарифи на міські пасажирські перевезення» та процес його прийняття суперечить принципам державної регуляторної політики, що викладені в ст. 4 Закону України № 1160-IV.

Такої правової позиції зокрема дотримується Верховний Суд у постанові від 08.08.2019 у справі № 500/2333/18, у постанові від 22.08.2019 у справ № 236/543/17, у постанові від 25.09.2018 у справі № 428/7176/14-а.

Відтак, враховуючи наведене вище колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 263 «Про тарифи на міські пасажирські перевезення» від 24.07.2019.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційних скарг не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Уж» та Виконавчого комітету Ужгородської міської ради залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 260/1113/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 27 грудня 2019 року