Справа № 480/5086/19
Суддя: С.О. Бондар
Дата ухвалення: 2019-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 грудня 2019 р. Справа № 480/5086/19
Суддя Сумського окружного адміністративного суду Бондар С.О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Роменська виправна колонія (№56)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної установи «Роменська виправна колонія (№ 56)» про визнання протиправною бездіяльності щодо відмови у внесенні змін до наказу про його звільнення № 68/ос19 від 04.06.2019 в частині формулювання підстави звільнення за пунктом сьомим частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) на пункт другий частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу); зобов`язання Державну установу «Роменська виправна колонія (№ 56)» внести зміни до вказаного наказу в частині формулювання підстави звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, вказавши замість пункту сьомого частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) належну причину звільнення «за пунктом другим частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу)». Свої вимоги мотивує тим, що з 15.08.2004 по 07.06.2019 він проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України. Наказом Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» від 04.06.2019 № 68/ос-19 його звільнено зі служби за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням). Після звільнення він пройшов медичний огляд на ВЛК, згідно якого виявлене у нього захворювання пов`язане з проходженням служби. Тому він звернувся до відповідача із заявою про зміну підстав звільнення. Проте, відповідач відмовився вносити зміни в наказ про звільнення в частині зазначення в наказі причину звільнення через хворобу. На думку позивача, така відмова є протиправною, оскільки порушує його права.
Державна установа «Роменська виправна колонія (№ 56)» надала суду відзив на позов, де заперечуючи проти позову, зазначає, що майор внутрішньої служби ОСОБА_2 А.О., черговий помічник начальника установи відділу нагляду і безпеки державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» звільнений зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України 07 червня 2019 року за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» відповідно до поданого ним рапорту. Після звільнення, 19.07.2019 він надав постанову ВЛК №8 від 19.07.2019, згідно якої його було визнано непридатним до служби в поліції. Проте ці обставини ніяким чином не впливають на формулювання підстав для звільнення, так як в поданому ним рапорті ОСОБА_1 просив звільнити його зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України за власним бажанням. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється, а служба в поліції (в даному випадку в Державній кримінально-виконавчій службі України) припиняється через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби. Отже, рішення ВЛК про непридатність до служби в поліції, яке є підставою для звільнення через хворобу, повинне передувати рапорту про звільнення. А згідно рапорту, наданого ОСОБА_1 та завізованого начальником установи 24.05.2019, він був звільнений 07.06.2019, про що був виданий наказ від 04.06.2019 № 68/ОС-19. Окрім того, в нормах спеціального законодавства, що регулюють правовідносини, пов`язані з проходженням служби в поліції, не передбачено можливості внесення змін до формулювання підстав звільнення.
Ухвалою суду від 11.12.2019 відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що майор внутрішньої служби Кириченко Андрій Олександрович, черговий помічник начальника установи відділу нагляду і безпеки державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» звільнений зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України 07 червня 2019 року за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до поданого ним рапорту (а.с. 42-43).
Згідно постанови ВЛК №8 від 19.07.2019 ОСОБА_1 було визнано непридатним до служби в поліції, а також встановлено захворювання, яке пов`язане з проходженням служби в поліції (а.с.14).
28.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до начальника Державної установи «Роменська виправна колонія (№ 56)» із заявою про внесення змін до наказу про його звільнення №68/ос19 від 04.06.2019 в частині формулювання підстави звільнення за пунктом сьомим частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) на пункт другий частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) (а.с.20).
Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, йому було відмовлено у внесенні змін до наказу про звільнення, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.
Отже, статтею 77 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено вичерпний перелік підстав звільнення особи, при цьому, підставами для звільнення є як власне бажання особи, так і хвороба, яка підтверджується висновком медичної комісії про її непридатність до служби.
При цьому суд звертає увагу на те, що рішення ВЛК про непридатність до служби в поліції, яке є підставою для звільнення через хворобу, повинне передувати самому звільненню (видачі наказу про звільнення) щоб бути підставою звільнення.
В той же час, підставою звільнення позивача є його рапорт про звільнення за власним бажанням, який був поданий позивачем у встановленому законом порядку.
Постанова ВЛК №8 про хворобу ОСОБА_1 прийнята 19.07.2019, тобто після звільнення зі служби, а тому не може бути підставою звільнення позивача.

Крім того, в нормах спеціального законодавства, що регулюють правовідносини, пов`язані з проходженням служби в поліції, не передбачено обов`язку відповідача щодо внесення змін до формулювання підстав звільнення.

Посилання позивача на частину 3 статті 235 Кодексу законів про працю України, згідно якої у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону, є необґрунтованими, оскільки звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням відповідає його волевиявленню, вказаному у рапорті про звільнення.

Таким чином, у суду відсутні законні підстави для визнання протиправною бездіяльність Державної установи «Роменська виправна колонія (№ 56)» щодо відмови у внесенні змін до наказу № 68/ос19 від 04.06.2019 про звільнення ОСОБА_1 в частині формулювання підстави звільнення та зобов`язання внести зміни до вказаного наказу.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір стягненню з відповідача не підлягає.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи "Роменська виправна колонія (№56)" про визнання протиправною бездіяльність щодо відмови у внесенні змін до наказу про звільнення № 68/ос19 від 04.06.2019 в частині формулювання підстави звільнення за пунктом сьомим частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) на пункт другий частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу); зобов`язання Державну установу «Роменська виправна колонія (№ 56)» внести зміни до наказу в частині формулювання підстави звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, вказавши замість пункту сьомого частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) належну причину звільнення «за пунктом другим частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу)» відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О. Бондар