Справа № 454/2012/17
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 рокуЛьвів№ СК-857/7279/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Курильця А.Р.,

за участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.,

представника позивача Огорілка Ю.В.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 березня 2019 року у справі №454/2012/17 (рішення ухвалено в м. Сокаль, головуючий суддя Веремчук О.А.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Сокальської РДА, Департаменту соціального захисту населення Київської ОДА, третя особа Департамент соціального захисту населення Львівської ОДА про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 15.08.2017 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Сокальської РДА, Департаменту соціального захисту населення Київської ОДА, третя особа Департамент соціального захисту населення Львівської ОДА, в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо не перерахування та недоплати йому разової грошової допомоги до 05 травня у 2016 році в розмірі, встановленому ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити йому разову грошову допомогу до 05 травня у 2016 році відповідно до ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 14 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким його позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що він як учасник бойових дій має право у відповідності до положень частини 5 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня, однак в порушення цього права взагалі не виплачено йому наведеної вищи допомоги. Щодо розміру виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2016 році, то вважає за потрібне застосовувати положення саме Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а не постанову Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 року чи норми Бюджетного кодексу України, оскільки застосуванню підлягають норми спеціального акту, які регулюють спірні правовідносини та мають вищу юридичну силу. Зазначає, що виплата допомоги у значно меншому розмірі, ніж це передбачено законом, призводить до звуження обсягу передбачених законом та гарантованих Конституцією України його прав.

Учасники справи не скористалися правом подання відзивів на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, який просив задовольнити позовні вимоги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій та перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Сокальської районної державної адміністрації Львівської області.

Представник позивача звернувся до відповідачів з адвокатськими запитами про те, чи проводилась ОСОБА_1 щорічна грошова допомога як учаснику бойових дій до 5 травня, якщо так, то в якому розмірі.

16.01.2017 листом Управління соціального захисту населення Сокальської районної державної адміністрації Львівської області за № 155-04 повідомлено представника позивача адвоката Огорілка Ю.В. про те, що ОСОБА_1 допомога до 5 травня як учаснику бойових дій не проводилась.

З метою захисту прав та інтересів позивача адвокат Огорілко Ю.В. звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у 2016 році виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» правомірно здійснена в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Проте, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі також Закон № 3551-XII) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст.ст.12, 13, 14, 15, 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 Постанови Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги" (надалі - Постанова №141) у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв`язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), учасникам бойових дій у розмірі 920 грн.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 2 ст. 95 Конституції України встановлено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

У рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в ч. 3 ст. 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме ст. 21 Конституції України.

Окрім того, у рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Також, колегія суддів зазначає, що положення Закону України від 28.12.2014 № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», яким розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено зазначеним вище п. 26, не визнані Конституційним Судом України неконституційними, а тому є обов`язковими до виконання. Надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України визначати розміри соціальних виплат, передбачених спеціальними законами (шляхом прийняття Закону України від 28.12.2014 №79-VІІІ), не є порушенням конституційних прав громадян.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд, у постанові від 13 червня 2019 року у справі №564/189/17.

Відтак, передбачена Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у 2016 році щорічна до 5 травня разова грошова допомога учасникам бойових дій підлягає нарахуванню та виплаті за місцем їх проживання структурним підрозділам Міністерства соціальної політики з питань соціального захисту населення у розмірі 920 грн.

Колегія судді апеляційного суду не бере до уваги покликання апелянта на те, що при визначенні розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій слід застосовувати Закон №3551-ХІІ, а не Постанову №141, оскільки відповідно до п.26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України саме Кабінету Міністрів України делеговані повноваження на визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня.

Також не заслуговують на увагу покликання щодо звуження змісту та обсягу уже існуючих прав і свобод з огляду на наступне.

Право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі "Валентина Никанорівна Великода проти України", яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що першою і найважливішою вимогою ст.1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому зменшення розміру пенсії, очевидно, було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач не отримував щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учасник бойових дій за 2016 рік у будь-якому розмірі.

Вказана обставина підтверджується наданими Управлінням соціального захисту населення Сокальської РДА поясненнями у запереченні на позов, а також у додатково наданих пояснення в листі від 20 грудня 2019 року за № 2253-04.

Також, як пояснив представник позивача при апеляційному перегляді у 2016 році ОСОБА_1 був відряджений у зону АТО.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що за місцем проживання позивача структурний підрозділ Міністерства соціальної політики з питань соціального захисту населення, яким згідно встановлених у справі обставин є Управління соціального захисту населення Сокальської районної державної адміністрації Львівської області, протиправно не нарахував та не виплатив ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 5 травня у 2016 році в сумі 920 гривень як учаснику бойових дій.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що нарахування та виплата спірної допомоги має здійснюватися у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, тим самим неповно з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що в підсумку призвело до неправильного вирішення справи, а отже доводи апеляційної інстанції частково знайшли своє підтвердження щодо підстав, визначених статтею 317 КАС України, для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З огляду на встановлені у справі обставини та з врахуванням наведених норм колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 березня 2019 року у справі №454/2012/17 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Сокальської РДА щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 05 травня у 2016 році в розмірі 920 грн, встановленому постановою КМУ від 02.03.2016 №141.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Сокальської РДА нарахувати і виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 05 травня у 2016 році в розмірі 920 грн, встановленому постановою КМУ від 02.03.2016 №141.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 27.12.2019