Справа № 200/13485/19-а
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 р. Справа№200/13485/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради про визнати протиправними дії, скасувати рішення та зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради, у якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 11 червня 2019 року;

- скасувати рішення відповідача про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 11 червня 2019 року в частині не включення позивача в розрахунок допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 11 червня 2019 року.

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 11 червня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 10 грудня 2014 року взятий на облік Управлінням соціального захисту населення Слов`янської міської ради, як внутрішньо переміщені особи.

Позивач вказує, що протягом 2014-2015 року йому призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, проте допомога з 11 червня 2015 року не призначена. Відповідачем було повідомлено, що через її непрацевлаштування з грудня 2014 року по червень 2015 року немає підстав для призначення адресної допомоги на наступний період.

Відповідач надіслав до суду відзив на позов та просить у його задоволенні відмовити. Посилається на те, що відповідно до пункту 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01 жовтня 2014 року, якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку, які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період припиняється.

Відповідно до частини 2 пункту 3 Порядку особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього порядку, грошова допомога на наступний період не призначається. Згідно з пункту 12 Порядку виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім`ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, яку вплинули на припинення виплати грошової допомоги. Оскільки позивач не працевлаштувався протягом періоду з грудня 2014 року по червень 2015 року, тому допомога на наступний строк позивачу не призначалась.

26 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження.

27 листопада 2019 року від позивача та відповідача витребувані докази.

До судового засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином.

Враховуючи неявку сторін, суд, на підставі частини дев`ятої статті 205 КАС України здійснює розгляд цієї справи у письмовому провадженні.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеними особами відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 26 листопада 2014 року № .

В матеріалах справи наявна довідка Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Донецькій області від 11 квітня 2019 року № 02-62, відповідно до якої ОСОБА_1 працює з 07 вересня 2015 року в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань Україні в Донецькій області, на час надання довідки працює головним спеціалістом сектору планування та аналітичної роботи відділу внутрішнього аудиту.

10 грудня 2014 року ОСОБА_2 (чоловік) звернувся до Управління відповідача з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованих території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_2 та зазначив членів своєї сім`ї ОСОБА_1 .

Рішенням Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 21 січня 2015 року призначено допомогу ОСОБА_2 в розмірі 884,00 грн. та ОСОБА_1 в розмірі 442,00 грн.

Надалі, 10 червня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до управління відповідача з заявою з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованих території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_2 та зазначив членів своєї сім`ї, у тому числі дружину ОСОБА_1 .

Рішенням Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради від 21 червня 2019 року призначено допомогу ОСОБА_2 в розмірі 1000,00 грн. ОСОБА_1 не включена до розрахунку відповідно до постанови КМУ № 212 від 31 березня 2015 року.

Відповідно до листа Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради від 15 серпня 2019 року №С-1097-2.1-6.2 роз`яснено, що відповідно до пункту 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, якщо особа працездатного віку, яка не працевлаштувалась, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебуває у трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працює протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатної особи на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період припиняється.

Роз`яснено, що оскільки позивач не працевлаштувалась протягом періоду з грудня 2014 року по червень 2015 року, тому призначити їй допомогу за заявою ОСОБА_2 не має підстав.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Частиною 1 статті 1 вказаного Закону визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частини 2 статті 7 вказаного Закону Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505.

Відповідно до пункту 2 Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Згідно з пунктом 3 Порядку грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї).

Розмір допомоги залежить від статусу її отримувачів.

Якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім`ї або інформацією, поданою компетентним органом.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб усіх членів сім`ї.

Особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається.

Пунктом 7 Порядку встановлено, що якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або та дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Особи працездатного віку, яким призначено грошову допомогу, зобов`язані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування або перебування на обліку як безробітних.

Відповідно до п. 6 Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли:

- будь-хто із членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану;

- будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Відмовляючи в призначенні позивачу допомоги відповідач виходив з того, що позивач є особою працездатного віку, і їй виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (через те, що вона не працевлаштувалася протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги), а тому відповідно до пункту 3 цього Порядку, грошова допомога їй не може бути призначена.

Суд не може погодитися з такою позицією відповідача, оскільки останній абзац пункту 3 Порядку, на який він посилався, не можна розглядати окремо без попередніх абзаців цього ж пункту.

Системний аналіз пункту 3 Порядку свідчить про те, що абзац, відповідно до якого особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається, стосується призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк.

Вказані положення пункту 3 Порядку вичерпали свою дію щодо позивача при вирішенні питання про призначення їй грошової допомоги на наступний шестимісячний строк після припинення її виплати відповідно до пункту 7 Порядку, що відбулося у травні 2016 року.

Наявність передбачених пунктом 6 Порядку умов, за яких грошова допомога не призначається, судом не встановлено, і відповідачем не наведено.

Отже, у травні 2016 року позивач як внутрішньо переміщена особа мала право на отримання щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Відмовляючи в призначенні такої допомоги відповідач порушив соціальні права позивача.

Суд зазначає, що позивач заявляє позовні вимоги за заявою від 11 червня 2019 року про призначення допомоги переміщеним особам на проживання, тобто, предметом розгляду є саме заява позивача від 11 червня 2019 року та рішення, прийняте відповідачем за наслідком розгляду вказаної заяви.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 року в справі Чуйкіна проти України (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, заява №28924/04) констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. the United Kingdom, пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах Мултіплекс проти Хорватії (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та Кутіч проти Хорватії (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач мав право на отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

З огляду на наведене та з урахуванням тієї обставини, що оскаржені дії відповідача в спірних правовідносинах не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях (відсутня свобода розсуду), виходячи з того, що саме рішення відповідача створює правові наслідки, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, позовні вимоги підлягають задоволенню іншим шляхом - шляхом визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень в частині, що стосується позивача, із зобов`язанням відповідача призначити та виплатити позивачу щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за заявою ОСОБА_2 від 11 червня 2019 року на період, що зазначений у вказаному рішенні, тобто з 11 червня 2019 року по 10 грудня 2019 року.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачами сплачено суму судового збору за подання позовної заяви в розмірі 768,40 грн.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 143, 159, 241-246, 250, 251, 255, 291, 295, 297, 371, 382, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради (місцезнаходження: 84116, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Генерала Батюка, буд. 40; ) про визнати протиправними дії, скасувати рішення та зобов`язати вчинити певні дії задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради Донецької області щодо відмови у призначені ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 11 червня 2019 року.

Скасувати рішення Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 21 червня 2019 року в частині не включення до розрахунку відповідно до постанови КМУ № 212 від 31 березня 2015 року ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на період, що зазначено у вказаному рішенні, тобто з 11 червня 2019 року по 10 грудня 2019 року.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за заявою ОСОБА_2 від 10 червня 2019 року на період з 11 червня 2019 року по 10 грудня 2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Повний текст рішення складений 26 грудня 2019 року.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Донецького окружного адміністративного суду у строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.І. Циганенко