Справа № 200/5524/19-а
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 р. Справа№200/5524/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Перерви Д.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2.,

представника відповідача Яковлевої А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДФС в Донецькій області від 01.01.2016 року про виключення з реєстру платників єдиного податку та визнання незаконними дій посадових осіб ГУ ДФС в Донецькій області щодо прийняття такого рішення,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДФС в Донецькій області від 01.01.2016 року про виключення з реєстру платників єдиного податку та визнання незаконними дій посадових осіб ГУ ДФС в Донецькій області щодо прийняття такого рішення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що рішенням Головного управління Державної фіскальної служби в Донецькій області від 01.01.2016 року Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 було виключено з реєстру платників єдиного податку. Про вищевказану обставину позивачу стало відомо 08.02.2019 року в рамках надання адвокатської (правової) допомоги адвокатом Нагорним О.К., при отриманні відповіді на адвокатський запит направлений на адресу ГУ ДФС в Донецькій області щодо надання інформації та копій документів.

У відповіді ГУ ДФС України в Донецькій області № 13379/10/05-99-13-06 від 18.02.2019 року на адвокатський запит було зазначено, що причини виключення позивача з реєстру платників єдиного податку вказані у листі № 59323/10/05/99-9-13-06 від 13.12.2018 року, а саме - є облікований у інтегрованій картці платника податків податковий борг, який виник за результатами самостійного нарахування податкових зобов`язань у податкових деклараціях платника єдиного податку, наданих протягом 2014 року.

Заборгованість з єдиного податку за кодом бюджетної класифікації 18050400 виникла 01.05.2014 року у розмірі 45,5 грн., з 01.09.2014 року по 31.12.2015 року у розмірі 70,5 грн. У зв`язку із чим позивача було виключено з реєстру платників єдиного податку на підставі п. 8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України.

Позивач вказує, що датою виникнення податкового боргу є 01.05.2014 року, а датою виключення позивача з реєстру платників єдиного податку є 01.01.2016 року. Тому, на думку позивача, ГУ ДФС в Донецькій області не дотримано та порушено строки виключення позивача з реєстру платників єдиного податку відповідно до положень п. 8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України.

З наведених підстав позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС в Донецькій області від 01 січня 2016 року про виключення з реєстру платників єдиного податку; визнати незаконними дії посадових осіб ГУ ДФС в Донецькій області про прийняття рішення про виключення з 01 січня 2016 року позивача з реєстру платників єдиного податку; поновити її в реєстрі платників єдиного податку.

Ухвалою від 23 травня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 23 липня 2019 року позовна заява залишена без розгляду через пропуск строку звернення до суду. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року ухвала Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року скасована, справу направлено для продовження розгляду.

Відповідно до ухвали суду від 17 вересня 2019 року розгляд справи здійснювався в порядку загального позовного провадження.

У судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених вимог заперечила, надала відзив на позовну заяву, зазначила, що згідно з даними ІС «Податковий блок» заявою № 1724 від 18.12.2015 року платник самостійно відмовилася від спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків та зборів з 01.01.2016 року. Просила відмовити у задоволені позову, оскільки вважає, що відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 11.12.2013 року - до 21.07.2016 року перебувала на обліку в Північній ДПІ (Київський район м. Донецьк) Маріупольського управління Головного управління ДФС у Донецькій області як суб`єкт підприємницької діяльності. З 22.07.2016 року позивач знаходиться на обліку ДПІ Солом`янського району (Солом`янський район м. Києва) Головного управління ДФС у м. Києві. Станом на час розгляду справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) має стан 11 - припинено, але не знято з обліку (а.с.124-125).

Відповідно до відомостей інформаційної системи «Податковий блок» була платником єдиного податку та за заявою № 1724 від 18.12.2015 року платник самостійно відмовився від спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків та зборів з 01.01.2016 року (а.с.128-129).

Крім того, сторонами не заперечується, що з 01.05.2014 року позивач має заборгованість з єдиного податку в сумі 40,50 грн., а з 01.09.2014 року - в сумі 70,50 грн.

Відповідно до пункту 1 статті 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

За клопотанням представника позивача в судовому засіданні була допитана в якості свідка позивач ОСОБА_1 , яка пояснила, що у грудні 2015 року вона не подавала заяв про відмову від спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків та зборів.

Також допитана у судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що спірне питання у справі має для неї істотне значення, оскільки у попередні роки вона мала значний дохід, тому у зв`язку з виключенням її із реєстру платників єдиного податку вона має сплатити значну суму податків, включаючи штрафні санкції.

Заборгованість з єдиного податку в сумі 70,50 грн. за твердженням позивача нею до цього часу не погашена.

На питання суду про обсяг доходів за попередні роки ОСОБА_1 відповіді не надала.

Стороною позивача надані до суду копії декларацій платника єдиного податку, подані позивачем за 3 квартали 2016 року та за 2016 рік (а.с.218-226). Звітність позивача за подальші роки суду не надана.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, з урахуванням встановлених при розгляді справи обставин, суд зазначає про таке.

Стосовно нормативного регулювання спірних відносин суд вказує, що порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування, або відмови від спрощеної системи оподаткування визначений статтею 298 Податкового кодексу України.

Вказана стаття в редакції, яка діяла станом на 01 грудня 2016 року, зокрема, містила такі приписи:

298.2. Відмова від спрощеної системи оподаткування платниками єдиного податку першої - третьої груп здійснюється в порядку, визначеному підпунктами 298.2.1-298.2.3 цієї статті.

298.2.1. Для відмови від спрощеної системи оподаткування суб`єкт господарювання не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку нового календарного кварталу (року) подає до контролюючого органу заяву.

298.2.2. Платники єдиного податку можуть самостійно відмовитися від спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому подано заяву щодо відмови від спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів.

298.2.3. Платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки:

1) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

2) у разі перевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, платниками єдиного податку першої і другої груп, які використали право на застосування інших ставок, встановлених для третьої групи, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

3) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

4) у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у пункті 291.6 статті 291 цього Кодексу, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено такий спосіб розрахунків;

5) у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми;

6) у разі перевищення чисельності фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено таке перевищення;

7) у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності;

8) у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів;

9) у разі здійснення платниками першої або другої групи діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність.

Враховуючи вказані норми та встановлені у справі обставини, суд зазначає, що сторонами не доведені належним чином факти наявності чи відсутності подачі позивачем заяви про відмову від спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись вказаними нормами, суд критично ставиться до тверджень позивача про відсутність факту подачі нею заяви про відмову від спрощеної системи оподаткування, враховуючи недоведеність вказаних обставин та її зацікавленість в результатах розгляду справи.

Проте, надані відповідачем відомості з інформаційної системи «Податковий блок», про наявність заяви позивача № 1724 від 18.12.2015 року, суд також не може прийняти в якості допустимого доказу, оскільки роздруківка вказаної заяви (а.с.128-129) не надає можливості встановити, в якій формі така заява була подана, чи підписана заява позивачем у паперовому вигляді, або доданий електронний підпис до заяви в електронній формі тощо.

За вказаних обставин суд відхиляє доводи відповідача про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку за власною заявою.

За таких обставин вирішуючи справу, виходячи із встановленого факту наявності у позивача заборгованості з єдиного податку з 01.05.2014 року в сумі 40,50 грн., та з 01.09.2014 року до цього часу в сумі 70,50 грн., суд дійшов висновку про застосування до спірних відносин підпункту 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України про те, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

При цьому суд вважає необґрунтованим посилання представника позивача на обов`язок саме платника здійснити перехід на сплату інших податків і зборів, а не за ініціативою податкового органу. Адже наведена норма підпункту 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України має імперативний характер і виключає перебування платника на спрощеній системі оподаткування за наявності зазначених у нормі закону обставин.

Оскільки позов спрямований на поновлення позивача в реєстрі платників єдиного податку, затримка її виключення із вказаного реєстру, на що посилається представник позивача, не може вказувати на порушення її прав чи інтересів, а навпаки свідчить про наявність у позивача можливості та часу сплатити існуючу заборгованість.

Посилання позивача на свою необізнаність про існування заборгованості суд вважає безпідставними, оскілки статтею 67 Конституції України закріплено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом.

Враховуючи, що з моменту виключення позивача з реєстру платників єдиного податку до звернення до суду з цим позовом пройшло більше трьох років, у позивача була можливість та конституційний обов`язок дізнатися про стан розрахунків з бюджетом та усунути допущене порушення.

Через встановлений факт наявності заборгованості з єдиного податку на перше число місяця протягом двох послідовних кварталів починаючи з 01.05.2014 року, виключення позивача з реєстру платників єдиного податку та перехід на сплату інших податків і зборів відповідає умовам, визначеним у підпункті 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

Крім вказаного, суд зауважує на недоведеності з боку позивача підстав заявленого позову.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, умовою судового захисту є доведене порушення прав, свобод чи інтересів позивача.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9 КАС України).

Предметом позову у цій справі, в тому числі, є матеріально-правові вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДФС в Донецькій області від 01 січня 2016 року про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку та визнання незаконними дій посадових осіб ГУ ДФС в Донецькій області про прийняття рішення про виключення з 01 січня 2016 року позивача з реєстру платників єдиного податку.

При цьому суд зазначає, що позивачем не надано жодного доказу того, що 01 січня 2016 року ГУ ДФС в Донецькій області, як суб`єктом владних повноважень, було прийнято будь-яке рішення у будь-якій формі стосовно виключення позивача з реєстру платників єдиного податку.

Аналогічним чином, з боку позивача не доведений жодним доказом факт вчинення невизначеними посадовими особами ГУ ДФС в Донецькій області певних юридично значимих дій стосовно позивача, які б могли бути визнані незаконними в судовому порядку.

За приписами статті 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, позивачем не виконані процесуальні обов`язки щодо надання відповідних доказів в обґрунтування заявлених вимог, а саме, не доведено факту прийняття відповідачем оскарженого рішення, вчинення певних дій та порушення такими рішеннями та діями охоронюваних прав, свобод чи інтересів позивача.

За таких обставин суд вважає безпідставним посилання сторони позивача на частину 2 статті 77 КАС України про те, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, оскільки саме позивачем не доведені обставини, які мав би спростовувати відповідач, доводячи правомірність своїх рішень чи дій.

Таким чином, заявлені вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДФС в Донецькій області від 01 січня 2016 року про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку та визнання незаконними дій посадових осіб ГУ ДФС в Донецькій області не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині поновлення позивача в реєстрі платників єдиного податку суд вказує, що відповідно до частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Проте, суд зауважує, що у цій справі вимог про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії не заявлено, протиправної бездіяльності відповідача не встановлено.

Отже, виходячи з обсягу компетенції відповідача, прийняття судового рішення про поновлення позивача в реєстрі платників єдиного податку було б безпідставним втручанням у дискреційні повноваження відповідача, у якого позивач на час розгляду справи взагалі не перебуває не обліку. Через вказані обставини позов в цій частині також задоволенню не підлягає.

Виходячи зі змісту заявлених вимог, аналізу норм, які регулюють спірні відносини, та встановлених фактичних обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Щодо розподілу судових витрат суд вказує, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відшкодування судових витрат у разі відмови у задоволенні позову законом не передбачено.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (87526, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, 114, ) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДФС в Донецькій області від 01.01.2016 року про виключення з реєстру платників єдиного податку та визнання незаконними дій посадових осіб ГУ ДФС в Донецькій області щодо прийняття такого рішення - відмовити повністю.

Вступна та резолютивна частина рішення виготовлена та проголошена 18 грудня 2019 року. Рішення складено у повному обсязі 28 грудня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Г.А. Чекменьов