Справа № 1.380.2019.006632
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.006632
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

26 грудня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грень Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львова про зняття арешту, -

в с т а н о в и в :

11.12.2019 до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львова, в якій позивач просить суд: зняти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що накладений на підставі постанови державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 10.10.2008.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що позивачці на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 про що свідчить свідоцтво про право власності на квартиру № 215112 від 07.05.1997, витяг про реєстрацію права власності № 16771172 від 23.11.2007. Позивачка при продажі квартири дізналась, що на квартиру накладений арешт постановою державного виконавця Сихівського відділу ДВС ЛМУЮ ВІД 10.10.2008, постанова №4923460 від 10.10.2008. Позивачка звернулася до Сихівського районного відділу державної виконавчої служби м. Львова, щодо припинення чинності арешту та отримала відповідь, що справа знищена за терміном давності. У зв`язку із вказаним, позивач звернулася із даним позовом до Львівського окружного адміністративного суду, з метою відновлення порушеного права.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивачці на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 про що свідчить свідоцтво про право власності на квартиру № 215112 від 07.05.1997 та витяг про реєстрацію права власності № 16771172 від 23.11.2007. Позивач дізналася, що на вказану квартиру постановою державного виконавця Сихівського відділу ДВС ЛМУЮ від 10.10.2008 накладений арешт.

Позивач звернулася до Сихівського районного відділу державної виконавчої служби м. Львова, щодо припинення чинності арешту та отримала відповідь, що справа знищена за терміном давності.

Судом встановлено, що арешт на майно був накладений, оскільки донька позивачки - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , вироком Сихівського районного суду м. Львова від 01.08.2008 була засуджена до 11 років позбавлення волі, за злочин передбачений ч. 1. ст. 115 КК України, цим вироком суд частково задоволив цивільний позов, який був поданий потерпілою стороною.

Державним виконавцем були відкриті виконавчі провадження, для стягнення з засудженої ОСОБА_2 , моральної та матеріальної шкоди завданої злочином.

Судом встановлено, що на момент засудження ОСОБА_2 проживала, та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , тому виконавець наклав арешт на дану квартиру.

Однак, на час відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_2 уже не була співвласником квартири, про що свідчить договір дарування від 26.10.2007, відповідно до якого ОСОБА_2 , подарувала 1/3 квартири своєму батькові - ОСОБА_3 . Судом встановлено, що позивач отримала в дарунок 1/3 квартири, на яку накладено арешт, ще 1/3 цієї квартири їй належала, відтак, на даний час їй належить 2/3 квартири, яка знаходиться у АДРЕСА_1 .

У судовому засідання судом поставлено на обговорення питання про закриття провадження у справі у зв`язку із неналежністю розглядати справу в порядку адміністративного судочинства.

Представник позивача у судовому засіданні у питанні щодо закриття провадження у справі покликалася на розсуд суду.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, 26.12.2019 до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника.

У судовому засіданні, що відбулось 26.12.2019 судом ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження на підставі п.9 ст. 205 КАС України.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі належить закрити, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративною справою у розумінні п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12.10.1978) висловлено думку, що термін «суд, встановлений законом» у статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 5 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач звернулася з адміністративним позовом про зняття арешту з нерухомого майна, належного їй на праві власності.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного суду викладеної у постанові від 22.08.2018 у справі 658/715/16-ц, Верховний Суд зазначив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства (пункт 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5).

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (пункт 5 зазначеної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ).

Отже, з урахуванням висновків Великої палати Верховного Суду викладених у постанові від 22.08.2018, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 30 ЦПК України, виключною підсудністю районних, районних у містах, міських та міськрайонних судів є позови про зняття арешту з майна, які пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладені обставини, у відповідності до ч. 1 ст. 239 КАС України суд роз`яснює позивачу, що спір має вирішуватись судом за правилами цивільного судочинства.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (ч. 2 ст. 238 КАС України).

Пунктом 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі.

Таким чином, сплачена сума судового збору підлягає поверненню.

Керуючись ст. 4, 5, 19, 238, 248 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львова про визнання протиправною та скасування постанови.

Повернути ОСОБА_1 місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 з Державного бюджету України судовий збір у сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім грн 40 коп.), сплачений згідно квитанції від 25.11.2019 № 120.

Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на судове рішення у справах визначених статтею 287 КАС України подається до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Грень Н.М.