Справа № 620/2845/19
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2019-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2845/19 Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Черпіцької Л.Т.,

суддів - Бараненка І.І., Глущенко Я.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком та зарахування стажу роботи з 02 вересня 2008 року по 18 липня 2018 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сормоль»;

- зобов`язання відповідача зарахувати стаж роботи з 02 вересня 2008 року по 18 липня 2018 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сормоль» для призначення пенсії та зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня подання заяви про призначення пенсії - 27 травня 2019 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що згідно наданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Сормоль" відповіді на запит відповідача № 2603 від 26 березня 2019 ОСОБА_1 в період з 02 вересня 2008 року по 18 липня 2018 року не працював. Наголосив, що орган, який призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Зауважує, що вказані відповідачем обставини, за яких запис у трудовій книжці зроблено українською мовою, не є підставою для відмови у зарахуванні зазначеного стажу роботи. Підкреслює, що факт його трудових відносин з ТОВ «Сормоль» підтверджується, зокрема, показаннями свідків.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФ у Чернігівській області просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обгрунтовує тим, що відповідно до наданої ТОВ «Сормоль» відповіді на запит суб`єкта владних повноважень позивач у згаданій організації не працював. Наголошує, що свідками не було документально підтверджено факт перебування у трудових відносинах з ТОВ «Сормоль».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, позивач 27 травня 2019 року звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 26).

Однак розпорядженням від 28 травня 2019 року пенсійним органом відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивач має страховий стаж менше 26 років, а саме 25 років 5 днів (а.с.27).

Поряд з викладеним суд встановив, що 30 травня 2019 року на адресу позивача направлено лист відповідача № 2937/05, в якому зазначено, що відсутні правові підстави для зарахування позивачу до загального страхового стажу період роботи з 02 вересня 2008 року по 18 липня 2018 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сормоль» (Росія), оскільки на запит пенсійного органу Товариством з обмеженою відповідальністю «Сормоль» (Росія) надана відповідь, в якій зазначено, що позивач взагалі не працював у вказаний період на даному підприємстві (а.с.11).

Згідно довідки № 25 від 30 травня 2019 року про наявний страховий стаж ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній матиме право на пенсійну виплату - 17 січня 2022 (а.с.12).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача НОМЕР_1 , останній 02 вересня 2008 року прийнятий водієм автомобіля в Товариство з обмеженою відповідальністю «Сормоль» (Росія) (запис № 29) та 18 липня 2018 року звільнений з даного підприємства за власним бажанням (запис № 31) (а.с.13-15).

Крім того, згідно листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Сормоль» № 2603 від 26 березня 2019 року ОСОБА_1 в період з 02 вересня 2008 року по 18 липня 2018 року не працював. Записи про прийом та звільнення в книгах наказів відсутні. В трудовій книжці підпис ОСОБА_2 підробний, в 2008 році ОСОБА_2 не працював в даній організації. Посади начальника ОК в штаті ТОВ «Сормоль» не передбачено, громадянка ОСОБА_3 ніколи не працювала (а.с.28).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що дії ГУ ПФ в Чернігівській області відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Пунктом першим частини першої статті 8 Закону передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника (ч. 1 ст. 9 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Частиною 2 статті 26 Закону встановлено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років.

Як слідує з матеріалів справи стаж позивача складає 25 років 5 днів (а.с.13-15, запис 1-28).

Щодо доводів позивача про те, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого постановою Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, при прийнятті документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

При цьому, згідно записів 29, 31, в наявній в матеріалах справи копії трудової книжки позивача (а.с.15), останній прийнятий водієм автомобіля до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сормоль" (Росія) відповідно до наказу № 18 від 02 вересня 2008 року (вказаний запис засвідчений печаткою та підтверджено підписом заступника директора Галанова І.В.) та відповідно до наказу № 103 від 18 липня 2018 року позивач звільнений за власним бажанням (вказаний запис засвідчений печаткою та підтверджено підписом начальника ОК ОСОБА_3.).

Як вбачається з матеріалів справи, оскільки в трудовій книжці позивача запис про прийняття на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сормоль" (місцерозташування організації - Російська Федерація, Новгородська область, Любитинський район, с. Зарубіно) зроблений на українській мові, відповідачем у зв`язку з виявленою невідповідністю, для з`ясування обставин та підтвердження періоду роботи надіслано до вказаної організації запит від 18 лютого 2019 року № 1075/05.

Як було вірно підкреслено судом першої інстанції, згідно наданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Сормоль" (Росія) відповіді № 2603 від 26 березня 2019 року ОСОБА_1 в період з 02 вересня 2008 року по 18 липня 2018 року не працював. Записи про прийом та звільнення в книгах наказів відсутні. В трудовій книжці підпис ОСОБА_2 підробний, в 2008 році ОСОБА_2 не працював в даній організації. Посади начальника ОК в штаті ТОВ "Сормоль" не передбачено, громадянка ОСОБА_3 ніколи не працювала (а.с.28).

З урахуванням наведеного та у зв`язку з отриманою інформацією, судова колегія приходить до висновку, що відповідач правомірно не врахував позивачу стаж роботи з 02 вересня 2008 року по 18 липня 2018 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Сормоль".

Викладене свідчить, що, відповідачем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства прийнято розпорядження про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 оскільки у останнього відсутній необхідний страховий стаж роботи для призначення пенсії за віком (26 років).

Посилання скаржника на показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як на доказ перебування останнього в трудових відносинах з ТОВ «Сормоль», судом апеляційної інстанції оцінюються критично з огляду на наступне.

Відповідно до п. 18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що у матеріалах справи наявні отримані від ТОВ «Сормоль» документи, відповідно до яких позивач ніколи не працював у вказаному підприємстві.

Крім того, як було вірно підкреслено судом першої інстанції, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 жодним чином документально не підтвердили факт перебування у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Сормоль".

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволенню не підлягає.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Л.Т. Черпіцька

Судді І.І. Бараненко

Я.Б. Глущенко