Справа № 160/9255/19
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року Справа № 160/9255/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду 24.09.2019 року надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності відповідача щодо невиплати коштів за відрядження протиправною та зобов`язання останнього виплатити такі кошти.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Військова частина НОМЕР_1 , в якій позивач проходить службу, усупереч вимогам законодавства України не виплатила йому кошти за службові відрядження у розмірі 7992,52 грн. відповідно до довідки від 14.08.2019 року № 350/172/37/238/ФЕС. Вважає таку бездіяльність протиправною, а тому просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 7992,52 гривень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді офіцера Південно-Східного територіального юридичного відділу у званні майора юстиції.
З матеріалів справи слідує, що протягом 2017 року позивач неодноразово перебував у відрядженнях в межах України з метою участі у судових засіданнях. Відповідно до довідки в.о. начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 14.08.2019 року № 350/172/37/238/ФЕС, позивачу не виплачено кошти за відрядження за 2017 бюджетний рік у розмірі 7992,52 грн.
Вважаючи, що бездіяльністю відповідача порушено його права та інтереси, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
При вирішені спору суд виходить із того, що згідно із частини першої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частини шостої статті 14 Закону №2011-XII при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
При цьому, згідно п.13 Постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» визначено, що особливості направлення у відрядження військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, а також інших працівників органів внутрішніх справ, осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, органах і підрозділах цивільного захисту, визначаються за погодженням з Міністерством фінансів відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, а осіб начальницького складу Державної фельд`єгерської служби - Міністерством інфраструктури, працівників дипломатичної служби України, направленим у довготермінове відрядження, - Міністерством закордонних справ.
Згідно із пунктом 11 Інструкції №105, за кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98. За відсутності наказу про відрядження добові витрати не виплачуються.
Відповідно до пунктів 9-10 названої Інструкції, підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг та Податкового кодексу України.
Окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням).
Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту.
Витрати, понесені у зв`язку з відрядженням, не підтверджені відповідними документами (крім добових витрат), військовослужбовцю не відшкодовується.
Аналізуючи наведені норми суд зазначає, що за кожний день у відрядженні в межах України військовослужбовцю відшкодовуються добові витрати, які на відміну від витрат, понесених у зв`язку з відрядженням (чеки, платіжні доручення про перевезення, тощо) не потребують спеціального документального підтвердження.
Відповідно до додатку 1 постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 року №98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" сума добових витрат на відрядження в межах України затверджена в розмірі 30 грн.
У подальшому, до вказаного додатку постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року внесено зміни (набули чинності 19.05.2017 року) та визначено, що сума добових витрат на відрядження в межах України збільшена до 60 грн.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що протягом 2017 року позивач неодноразово перебував у відрядженнях в межах України з метою участі у судових засіданнях, що підтверджується посвідченнями про відрядження, складеними відповідно до вимог наведеної Інструкції, відхилень від порядку їх оформлення судом не встановлено.
З листа відповідача від 14.08.2019 року № 350/172/37/238/ФЕС слідує, що у фінансово-економічному відділені штабу військової частини НОМЕР_1 в наявності неоплачені документи за відрядження особового складу Південно-східного територіального юридичного відділу Міністерства оборони України за 2017 бюджетний рік, у тому числі по майору юстиції ОСОБА_1 заборгованість складає 7 992 грн.
У відзиві ж на позовну заяву відповідач вказує, що позивачем не надано доказів, що посвідчують розрахункові документи на відрядження у розмірі 2408,60 грн.
Проте, судом вказані доводи відповідача до уваги не приймаються, оскільки у матеріалах справи наявні посвідчення та копії чеків, що підтверджуються суму, зазначену у листі відповідача від 14.08.2019 року № 350/172/37/238/ФЕС, а виявлені відповідачем відхилення фактично обумовлені змінами у законодавстві України у частині збільшення сума добових витрат на відрядження в межах України.
Доказів погашення заборгованості за відрядженнями за 2017 рік перед позивачем, відповідачем не надано, у зв`язку з чим суд доходить висновку про протиправну бездіяльність відповідача з цього приводу, а належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату підтверджених витрат на відрядження за 2017 рік.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 коштів на відрядження за 2017 рік.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату підтверджених витрат на відрядження за 2017 рік.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна