Справа № 120/2013/19-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/2013/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід О.С.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

24 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Курка О. П. Білої Л.М. ,

секретар судового засідання: Шпикуляк Ю.В.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Суботіна Андрія Валерійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) на додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року (ухвалене в м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
у червні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до Донецького прикордонного загону (в/ч 9937) Донецько - Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року позов задоволено.

04.09.2019 року за вх. № 44559 представник позивача - адвокат Балтак Д.О. звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з заявою про ухвалення додаткового судового рішення з питання розподілу судових витрат (в порядку п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України). Заява мотивована тим, що позивач з метою отримання професійної правничої допомоги звернулась до адвоката Балтака Д.О., з яким 24.06.2019 року й уклала відповідний договір про надання правової допомоги. В рамках виконання, взятих на себе, зобов`язань по наданню професійної правничої допомоги згідно умов вищенаведеного договору позивачеві наданий ряд послуг правового характеру, перелік яких відображений в акті прийому-передачі наданих послуг від 04.09.2019 року та розрахунку суми гонорару адвоката від 04.09.2019 року, який згідно квитанції про оплату гонорару від 04.09.2019 року були належним чином оплачені на загальну суму 10 000 грн. 00 коп.. За таких обставин, представник позивача просив суд розглянути питання щодо винесення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат на правничу допомогу.

Додатковою постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Донецького прикордонного загону (в/ч НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 суму понесених нею та підтверджених документально витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень)

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване додаткове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні заяви про винесення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що відповідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Таким чином, на переконання відповідача сума витрат на правничу допомогу, яка може підлягати стягненню - це 776, 40 грн.

27 листопада 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, оскільки додаткове рішення прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати додаткове рішення першої інстанції та відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив залишити додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на таке.

Приймаючи додаткове судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи містяться достатньо доказів, які підтверджують розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн., що відповідає критерію співмірності та розумності, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також складності справи.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі - ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Так, відповідно до ст. 1 ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність:

договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст. 19 ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Частиною 2 та 3 ст. 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень доводить, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

При цьому, покладення обов`язку довести не співмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не можуть нівелювати положень ст. 139 КАС України щодо обставин, які враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових, зокрема обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу положень ст. 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі East/West Alliance Limited проти України, заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі Лавентс проти Латвії відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

В цьому контексті суд зауважує, що позивачем є особа, яка не володіє спеціальними знаннями в сфері права. В свою чергу, предметом спірних правовідносин є дії, внаслідок яких відбулось копіювання та розповсюдження відомостей, які становлять лікарську таємницю, конфіденційну інформацію та персональні дані позивача.

Враховуючи наведене суд вважає, що звернення позивача до адвоката за правовою допомоги у зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення було не лише закономірним, але й необхідним.

Даючи правову оцінку доводам апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10000 грн., суд апеляційної інстанції враховує наступне.

З матеріалів справи слідує, що з метою надання позивачу професійної правничої допомоги між адвокатом Балтаком Д.О. та Лазаренко Тетяною Леонідівною було укладено договір про надання професійної правничої допомоги від 24.06.2019 року.

За умовами п.1.1 вказаного договору позивач доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу, а саме: здійснювати представництво інтересів клієнта у Вінницькому окружному адміністративному суду при розгляді справи за позовом до Донецького прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що за надання правової допомоги в рамках цього договору, клієнт сплачує адвокату гонорар, який є єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги.

Розмір гонорару зазначається в акті прийому-передачі наданих послуг (п. 4.2), а клієнт здійснює його оплату у готівковому порядку протягом 3-х календарних днів з моменту підписання сторонами актів прийому-передачі наданих послуг.

Гонорар включає в себе наступні юридичні послуги:

-надання консультацій щодо підстав розповсюдження Донецьким прикордонним загоном Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби відомостей, які становлять лікарську таємницю, конфіденційну інформацію та персональні дані замовника, шляхом надання відповіді від 14.01.2019 року на запит слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську Кавуна О.В. від 09.01.2019 року № 03-21/2-241;

-опрацювання слідчо-прокурорської та судової практики та складання і подання до місцевого адміністративного суду відповідних процесуальних документів (позовної заяви, клопотань, заяв, відповіді на відзив, письмових пояснень, заперечень на клопотання представника відповідача тощо);

-особиста участь виконавця, в якості представника замовника, з метою представництва інтересів останнього у Вінницькому окружному адміністративному суді в рамках судової справи за позовом ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії даного суб`єкта владних повноважень.

На виконання договору від 24.06.2019 року позивачем було сплачено адвокату гонорар у розмірі 10 000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 24.06.2019 на суму 10 000,00 грн. (а.с. 243 а), ордером, актом прийому передачі наданих послуг за договором від 24.06.2019, з якого вбачається, яка правнича допомога надана позивачеві, порядок розрахунку її вартості та книгою обліку доходів і витрат (а.с.244).

Водночас, матеріалами справи в повній мірі підтверджується обґрунтованість надання послуг за договором від 24.06.2019 у розмірі 10000 грн., а саме:

-попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин (1 год.) - 500 грн. 00 коп.;

-підготовка адміністративного позову (4 год.) - 2 000 грн. 00 коп.;

-підготовка клопотання про витребування доказів (1 год.) - 500 грн. 00 коп.;

-прийняття участі у судовому засіданні (3 засідання) - 3 000 грн. 00 коп.;

-вивчення та правовий аналіз змісту відзиву на позовну заяву (1 год.) - 500 грн. 00 коп.;

-підготовка відповіді на відзив (3 год.) - 1 500 грн. 00 коп.;

-підготовка додаткових письмових пояснень (2 год.) - 1 000 грн. 00 коп.;

-вивчення та правовий аналіз змісту заперечень на позов (1 год.) - 500 грн. 00 коп.;

-підготовка письмових пояснень (1 год.) - 500 грн. 00 коп..

Тобто, надання вказаних адвокатських послуг повністю підтверджується матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу слід застосовувати положення Закон України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах від 20.12.2011 року № 4191-VI, оскільки у відповідності до п.6.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 року №2147- VIII, Закон України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" втратив чинність з набранням чинності цим Законом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що при винесенні додаткового судового рішення суд першої інстанції в повній мірі дослідив наявні у справі докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, щодо стягнення на користь позивача з відповідача понесених судових витрат в розмірі 10000 грн.

При цьому, апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені ст. 317 КАС України, за яких додаткове рішення суду підлягає скасуванню, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для відмови в задоволенні заяви щодо винесення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат на правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив додаткове судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Донецького прикордонного загону (в/ч НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 03 січня 2020 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Курко О. П. Біла Л.М.