Справа № 263/17923/18
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2019-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2019 р. Справа№263/17923/18

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання здійснити виплату пенсії, -

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання здійснити виплату різниці в пенсії за минулий час, виплату підвищення до пенсії згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 327, що не вплачувалось з 01.05.2012.

В обґрунтування вимог позивач зазначила, що з 28.04.2000 отримує пенсію в розмірі нижчому, ніж їй належить. Заниження розміру призначеної їй пенсії відбулося через невірне визначення коефіцієнту страхового стажу та коефіцієнту заробітної палати. За змістом позову страховий стаж позивача відповідно до трудової книжки становить 36 років 8 місяців, в той час як відповідачем під час призначення пенсії встановлено страховий стаж 36 років 7 місяців 5 днів. Визначений відповідачем коефіцієнт заробітної плати становить 1,97413, однак за посиланнями позивача він має становити 3,83714. Позивач зауважила, що під час визначення коефіцієнту заробітної плати її заробіток за період з 1988 по 1992 мав бути проіндексований відповідачем згідно статей 1-4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Оскільки заробіток відповідачем не був проіндексований коефіцієнт заробітку занижено.

Крім цього, позивач зауважила на невірному проведенні перерахунку пенсії в 2004 році, оскільки відповідачем враховано середній показник заробітної плати за 2002 рік в розмірі 306,45 грн. замість показника середньої заробітної плати за попередній, 2003 рік, що становить 372,72 грн.

За змістом позову з 01.05.2012 позивачу не виплачується щомісячно підвищення до пенсії в розмірі 100 грн., що передбачено Постановою КМУ № 327 від 03.04.2012 «Про підвищення рівня соціального захисту населення».

Відповідач проти задоволення заявленого позову заперечував, підстави незгоди виклав у наданому до суду відзиві.

У наданому відзиві відповідач зазначив, що у травні 2000 року позивачу призначено пенсію за віком. Під час призначення пенсії за віком визначено страховий стаж 36 років 7 місяців 5 днів, до страхового стажу роботи включені всі періоди роботи, що відображені в трудовій книжці позивача. Під час призначення пенсії за віком позивачем надано довідку про роботу позивача за період з 01.01.1988 по 31.12.1991, відомості про заробітну пату за період 1978 по 1982 року позивачем не надавалися. Відповідач зазначив, що оскільки позивач не зверталась до фонду із заявою про проведення перерахунку і врахування заробітної плати за період з 1978 по 1982 року, будь-яких рішень відповідачем з приводу врахування заробітної плати за наведений період не приймалося.

В 2013 році відповідачем розглянуто заяву позивача про проведення перерахунку пенсії із врахуванням довідок про заробітну плату № 237/ро-247 від 30.05.2013 та № 3241/05-03 від 20.09.2012. Наведені довідки були опрацьовані, під час визначення оптимального періоду заробітної плати не враховано довідку № 237/РО-247 від 30.05.2013 про заробітну плату за період 1983-1987 роки через те, що її врахування призведе до зменшення розміру пенсії позивача. Відомості про заробіток позивача за період з 1988-1992 роки, що тотожні відомостям довідки № 3241/05-03 від 20.09.2012, враховувалися під час первинного звернення позивача із заявою про призначення пенсії.

Відповідач зауважив на необґрунтованості зауважень позивача з приводу невиплати підвищення до пенсії позивача на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 327 від 23.04.2012, оскільки після проведення перерахунку пенсії на підставі наведеної постанови пенсія позивача збільшилася більше ніж на 100 грн..

В наданому відзиві відповідач наполягав на порушенні позивачем строку звернення до суду. Зауважив на тому,що позивач був обізнаний про складові призначеної їй пенсії у 2012 році, оскільки зверталася до органу пенсійного фонду за перерахунком пенсії та надавала відповідні довідки про заробітну плату.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою від 07.10.2019 року судом залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання здійснити виплату різниці в пенсії за минулий час, що надійшла до Донецького окружного адміністративного суду 01.10.2019 від Жовтневого районного суду м. Маріуполя разом із ухвалою від 14.03.2019. 25.10.2019 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення сторін. Ухвалою від 25.11.2019 призначено судове засідання у справі на 06.12.2019.

У зв`язку із неявкою представників сторін до судового засідання, призначеного на 06.12.2019, подальший розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження на підставі ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, зареєстрована за адресою:: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Позивач є пенсіонером, з 28.04.2000 отримує пенсію за віком, перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні пенсійного фонду України Донецької області, що є відповідачем у справі.

Згідно протоколу про призначення пенсії № 189265 від 10.05.2000 при призначенні пенсії відповідачем визначено тривалість страхового стажу позивача 36 років 7 місяців 5 днів. Відповідно до відомостей пенсійної справи до страхового стаж враховані періоди роботи позивача: з 22.08.1963 по 01.11.1966 (3 роки 2 місяці 10 днів), з 02.11.1996 по 20.04.1997 (5 місяців 19 днів), з 25.04.1967 по 28.07.1987 (20 років 3 місяці 4 днів) та з 17.08.1987 по 18.04.2000 (12 років 8 місяців 2 дні). При призначенні пенсії враховано заробіток позивача з період з 1988 по 1992 роки включно, при визначенні щомісячного фактичного заробітку позивача відповідачем застосовані коефіцієнти підвищення до пенсії визначені Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 листопада 1992 року» № 16 від 13.01.1993. Відповідно до наявних в матеріалах справи документів відповідачем застосовано коефіцієнт 2,52 щодо заробітку за 1988 рік, 2,31 заробітку за 1989 рік, 2,03 заробітку за 1990 рік, 1,65 - заробітку за перше півріччя 1991 року, 1,25 за друге півріччя 1991 року. Відповідно до наявних в матеріалах справи документів розмір заробітку для обчислення пенсії становить 262,45 грн.

Згідно розпорядження про перерахунок пенсії з 01.01.2012 позивачу призначено пенсію в розмірі 1176,34 грн. При перерахунку пенсії відповідач виходив із наступних показників: коефіцієнт стажу 0,36583, коефіцієнт стажу із кратністю 1,35 - 0,49388, коефіцієнт заробітку 1,97413, період заробітку що увійшов до розрахунку до 31.12.1992.

З 01.05.2012 розмір пенсії позивач збільшився до 1372,79 грн. При перерахунку пенсії відповідач виходив із наступних показників: коефіцієнт стажу 0,36583, коефіцієнт стажу із кратністю 1,35 - 0,49388, коефіцієнт заробітку 1, 97413, період заробітку що увійшов до розрахунку до 31.12.1992.

Листом від 15.08.2018 відповідач повідомив позивача про порядок нарахування та виплати їй пенсії, зазначив про застосування при розрахунку пенсії індивідуального коефіцієнта заробітку 1,97413 та коефіцієнту стажу -0,36583 (а.с.9-10). В листі зазначено, що перерахунок пенсії проведений позивачу вірно та на підставі чинного пенсійного законодавства України.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV, що набрав чинності з 01.01.2004. До набрання чинності зазначеним законом порядок та умови призначення пенсії визначалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII.

Статтею 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній на час первинного призначення позивачу пенсії, передбачалося призначення пенсій за віком в розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам передбачалося збільшення пенсії на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії.

Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній на час первинного призначення позивачу, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету. В умовах кризового стану економіки та спаду виробництва мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі не нижче межі малозабезпеченості. Мінімальний розмір пенсії за віком підвищується у зв`язку із збільшенням величини вартості мінімального споживчого бюджету чи межі малозабезпеченості. Максимальний розмір пенсії не може перевищувати трьох, а для працівників, зайнятих на роботах, передбачених пунктом "а" статті 13 і статтею 14 цього Закону, - чотирьох мінімальних пенсій за віком. Розмір пенсії за віком, обчислений відповідно до цієї статті, не може перевищувати 75 процентів заробітку, за винятком мінімальних пенсій, підвищених за роки роботи понад 25 років у чоловіків і 20 - у жінок, а працівникам, зайнятим на роботах, передбачених пунктом "а" статті 13 і статтею 14 цього Закону, - 85 процентів заробітку. З метою коригування рівнів пенсій, призначених до введення в дію цього Закону, провадиться їх перерахунок виходячи з рівня заробітної плати відповідних категорій працівників за станом на 1 січня 1992 року.

Статтею 64 цього Закону передбачалося обчислення пенсій у процентах до середньомісячного заробітку, що визначається відповідно до статей 65-67 цього Закону, який громадяни одержували перед зверненням за пенсією.

Згідно зі статтею 65 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній на час призначення пенсії, середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсій брався (за вибором того, хто звернувся за пенсією): за 24 останніх календарних місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом всієї трудової діяльності перед зверненням за пенсією, незалежно від наявних перерв у роботі. Середньомісячний заробіток за 24 календарних місяці і за 60 календарних місяців визначався шляхом ділення загальної суми заробітку за 24 календарних місяці роботи підряд (перед зверненням за пенсією) чи 60 календарних місяців роботи підряд (протягом всієї трудової діяльності) відповідно на 24 чи 60.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 січня 1993 р. N 16 «Про порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 листопада 1992 року» передбачено додаткове коригування заробітку з якого обчислюється пенсія на відповідні підвищуючи коефіцієнти при призначенні пенсії після 01.11.1992.

За матеріалами пенсійної справи позивача пенсію їй призначено у травні 2000 року. Під час її призначення відповідачем застосовувалися відповідні коефіцієнти коригувань до заробітку за період з 1988 по 1992 року включно, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами (арк. справи 46).

З наявних в матеріалах справи відомостей про розмір стажу позивача та відомостей трудової книжки позивача вбачається, що відповідачем під час обчислення стажу позивача враховані всі періоди роботи позивача, що зазначені в трудовій книжці, через що суд дійшов висновку про правомірність визначення відповідачем стажу роботи позивача тривалістю 36 років 7 місяців 5 днів, та необґрунтованість посилань позивача щодо невірності його визначення.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який змінив порядок розрахунку пенсії, запровадив термін «індивідуальний коефіцієнт заробітної плати».

Відповідно до абз. 4 ч. 2 ст. 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що виключно цим Законом визначаються умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії наведений в статті 40 цього Закону. Частиною 2 цієї статі встановлений порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії та коефіцієнту заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії.

Під час вирішення питання щодо правомірності доводів позивача про невірне визначення коефіцієнту заробітної плати через непроведення індексації заробітку позивача за період з 1988 по 1992 роки відповідно до положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» суд входить із наступного.

Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» введений в дію постановою Верховної Ради N 1283-XII від 03.07.91, дію Закону зупинено з грудня 1992 року згідно з Декретом N 7-92 від 09.12.92 та відновлено у зв`язку з втратою чинності Декрету N 7-92 від 09.12.92 на підставі Закону N 534/96-ВР від 21.11.96.

Редакцією статті 4 цього Закону, чинній до 01.07.2002, передбачалося визначення коефіцієнтів індексації, починаючи з 1997 року.

Відповідно до статті 5 цього Закону в редакції, чинній на час набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким запроваджено встановлення коефіцієнту заробітку передбачалося підвищення підприємствами, установами та організаціями розмірів оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів та проведення індексації пенсій, інших виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших видів соціальної допомоги за рахунок відповідного Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, за рахунок коштів Державного бюджету України. Отже, наведеним законом не передбачено можливості проведення індексації заробітку позивача пенсійним фондом під час призначення (перерахунку) пенсії, на підставі положень цього закону територіальні органів пенсійного фонду мають право здоювати перерахунок вже призначеної пенсії з урахуванням індексації.

Враховуючи відсутність в позові інших підстав, за яких позивач вважає невірним обчислення відповідачем коефіцієнту заробітної плати, окрім неврахування під час визначення коефіцієнту заробітку положень Закону України «Про індексацію грошових доводів населення» та висновки суду щодо недопущення відповідачем порушень застосування Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» через непроведення індексації заробітку позивача за період з 1988 по 1992 роки, суд вважає безпідставними та необґрунтованими доводи позивача щодо невірного визначення коефіцієнту заробітної плати на рівні 1,9713 та його значенні 3,83714.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

Наведені положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» спростовують доводи позивача щодо неправомірного застосування показника заробітної плати в середньому по Україні за 2002 рік, а не 2003 рік як наполягає позивач.

При визначенні обґрунтованості доводів позивача про недоплату відповідачем запровадженого постановою КМУ № 327 від 03.04.2012 підвищення до пенсії в розмірі 100 грн., починаючи з травня 2012 року суд виходить із наступного.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту населення» № 327 від 03.04.2012 пенсії, призначені (перераховані) до 2008 року із застосуванням показників середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2005-2006 роки відповідно до Законів України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей) та із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, за 2003-2006 роки відповідно до Закону України Про наукову і науково-технічну діяльність, перераховуються із застосуванням показників відповідно середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007 рік та середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, за 2007 рік.

Пунктом 2 Постанови Кабінету міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту населення» № 327 від 03.04.2012 встановлено, що пенсії, призначені до 1 травня 2012 р. відповідно до Законів України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (за наявності страхового стажу у чоловіків - не менш як 25 років, у жінок - не менш як 20 років), Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей), Про наукову і науково-технічну діяльність та Про пенсійне забезпечення (одержувачам соціальних пенсій), підвищуються таким чином, щоб розмір підвищення з урахуванням перерахунку, проведеного відповідно до пункту 1 цієї постанови, становив не менш як 100 гривень, для пенсій, призначених відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у осіб, які не мають страхового стажу: чоловіки - 25 років, жінки - 20 років, - 50 гривень, для соціальних пенсій - 30 гривень.

Підвищення встановлюється до розміру пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги та пенсій за особливі заслуги перед Україною, інших доплат до пенсій, встановлених законодавством, і сум індексації), що склався станом на 30 квітня 2012 року.

Зазначеною постановою передбачено здійснення перерахунку пенсій, внаслідок якого перераховані пенсії збільшаться якнайменш на 100 грн., а не здійснення безумовної щомісячної доплати до пенсії в розмірі 100 грн., як вважає позивач.

З наявних в матеріалах справи розпоряджень на перерахунок пенсій з 01.01.2012 та 01.05.2012 вбачається, що з 01.05.2012 року позивачу проведено перерахунок пенсії із врахуванням показників середньої заробітної плати у галузях економіки за 2006 та 2007 роки. Після проведеного перерахунку пенсії з 01.05.2012 пенсія позивача збільшилася на 196,03 грн. з 1176,36 грн. до 1372,39 грн., що свідчить про необґрунтованість доводів позивача про протиправну недоплату відповідачем підвищення до пенсії з травня 2012 року щомісячно в сумі 100 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи, встановлені в ході розгляду справи обставини та надану їх оцінку суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

Підстави для розподілу судового збору відсутні.

З огляду на викладене вище, на підставі положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення» та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27 а, код в ) про зобов`язання здійснити виплату різниці в пенсії за минулий час, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.С. Михайлик