Справа № 320/3843/19
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 року справа № 320/3843/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна архітектурно - будівельна інспекція України, про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду з позовом звернувся ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області, в якому з урахуванням поданої 12.11.2019 заяви про зміну предмету позову, позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області від 03.04.2019 №120 про скасування реєстрації Декларації про початок виконання будівельних робіт від 13.03.2015 №КС 34 на об`єкт «Індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 » (замовник ОСОБА_1 ) та скасування реєстрації Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 21.05.2015 №КС89 на об`єкт «Індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 » (замовник ОСОБА_1 );

- зобов`язати Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області подати Державній архітектурно-будівельній інспекції України для внесення Державною архітектурно-будівельною інспекцією України до Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, повідомлення про зареєстровані Декларацію про початок виконання будівельних робіт від 13.03.2015 №КС 34 на об`єкт «Індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 » (замовник ОСОБА_1 ) та Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 21.05.2015 №КС89 на об`єкт «Індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 » (замовник Шкіндер Ростислав Ростиславович);

- визнати протиправним та скасувати припис від 29.03.2019 №2903/1.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 29.03.2019 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області було проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, за результатами чого складено Акт №29032019/1.

На підставі вищезазначеного Акту, відповідачем було прийнято наказ №120 від 03.04.2019 року, яким скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт, КС 34 від 13.03.2015 року та реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, КС 89 від 21.05.2015 року на об`єкт «Індивідуальний житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 », та винесено Припис №2903/1 від 29.03.2019 року про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

Позивач стверджує, що оскаржуваний наказ відповідача є протиправним так як відповідачем порушено встановлений законодавством тримісячний термін перевірки достовірності даних, наведених у декларації про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації, з дня подання зазначених документів. Окрім того вказав, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість скасування таких декларацій, що відповідає наведеним численним правовим позиціям Верховного Суду.

Також зазначив, що оскільки декларація про початок виконання будівельних робіт та декларація про готовність об`єкта до експлуатації були зареєстровані Департаментом ДАБІ в Київській області, то відповідач не мав права скасовувати їх реєстрацію в силу підпорядкованості зазначеному органу.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що згідно з актом приймання-передачі документів №10 від 31.03.2016 та Положення про Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради, затвердженого рішенням Ірпінської міської ради №120-4-VII від 23.11.2015, на Інспекцію покладено виконання функцій державного архітектурно-будівельного контролю на території міста Ірпінь, селищ міського типу Гостомель і Коцюбинське та селища Ворзель, в зв`язку з чим об`єкт будівництва, замовником будівництва якого був позивач, розташований у межах населеного пункту, де здійснює свої повноваження Інспекція, незалежно від того, що Декларація про початок виконання будівельних робіт та про готовність об`єкта до експлуатації були зареєстровані Департаментом ДАБК у Київській області ще до створення Інспекції.

Також вказав, що оскільки підставою для проведення перевірки позивача слугувало звернення фізичної особи, то в даному випадку не застосовується встановлений законодавством тримісячний термін на перевірку достовірності відомостей у зареєстрованих позивачем деклараціях.

Окрім того вказав, що оскільки позивач за своєю суттю збудував багатоквартирний будинок, зазначивши при цьому в деклараціях про будівництво індивідуального житлового будинку, він порушив вимоги законодавства стосовно отримання містобудівних документів, а відтак вказав недостовірні відомості у зареєстрованих деклараціях, що обгрунтовано стало підставою для прийняття оскаржуваних рішення та припису.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача подала суду пояснення, відповідно до яких зазначила, що відповідно до акту приймання-передачі справ 31.03.2016 р. Державна архітектурно-будівельна інспекція України передала м.Ірпінь містобудівні повноваження в рамках децентралізації системи держархбудконтролю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.08.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду, призначено підготовче засідання на 08.10.2019.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.10.2019 підготовче судове засідання відкладено на 31.10.2019 у зв`язку з витребуванням доказів у справі від відповідача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Державну архітектурно - будівельну інспекцію України, відкладено підготовче засідання на 12.11.2019.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 28.11.2019 року.

28.11.2019 позивачем та відповідачем подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судове засідання 28.11.2019 не з`явилась, була сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України часник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Приймаючи до уваги подані представником позивача та відповідача клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження, враховуючи те, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, у витребуванні додаткових доказів суд прийшов до висновку здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 постановлено здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 був замовником будівництва Індивідуального житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

13.03.2015 позивачем було подано декларацію про початок виконання будівельних робіт по об`єкту будівництва «Індивідуальний житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 », вид будівництва реконструкція, яка була зареєстрована Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Київській області 13.03.2015 р. за № КС 34.

21.05.2015 ОСОБА_1 було подано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, на об`єкт «Індивідуальний житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 », яка була зареєстрована Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Київській області 21.05.2015 за № КС 89.

30.06.2015 за позивачем зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , про що Реєстраційною службою Ірпінського міського управління юстиції Київської області видано свідоцтво індексний номер 39850100 від 30.06.2015 та здійснено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за індексним номером 39850309 від 30.06.2015, про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

28.09.2015 відповідно до Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 24.09.2015 за №113 виданого ПП «ГЕО», між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про поділ житлового будинку в натурі та припинення спільної сумісної власності, який посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіною М.С. за реєстровим номером 4164, відповідно до якого здійснено поділ в натурі житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на 16 окремих об`єктів права власності.

29.03.2019, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області на підставі направлення № 1103/5/1 від 11.03.2019 проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, за результатами чого складено Акт №29032019/1.

Так, Відповідачем в обґрунтування порушення ОСОБА_1 законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил в Акті зазначено: «Під час виїзду за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено, що на об`єкті виконано роботи з будівництва житлового будинку, який прийнятий в експлуатацію, КС 89 від 21.05.2015 року.

В ході перевірки встановлено, що Замовником подана декларація про початок виконання будівельних робіт, КС 34 від 13.03.2015 року, декларація про готовність об`єкта до експлуатації, КС 89 від 21.05.2015 року на об`єкт будівництва «Індивідуальний житловий будинок».

Відповідно до інформації, наявної у декларації про початок виконання будівельних робіт, замовником не отримувались містобудівні умови та обмеження на об`єкт, посилаючись на п.25 Переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, який затверджений Наказом Мінрегіону України №109 від 07.07.2011 (який був чинний на момент реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт).

В той же час, відповідно до матеріалів фотофіксації, доданої до скарги, інформації стосовно техніко-економічних показників, зазначених у декларації про початок виконання будівельних робіт та про готовність об`єкта до експлуатації, Замовником виконані роботи з реконструкції індивідуального житлового будинку у багатоквартирний житловий будинок, що підтверджується додатками до скарги.

Відповідно до листа відділу містобудування та архітектури Ірпінської міської ради №102 від 22.03.2019 року, на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , містобудівні умови та обмеження не видавались.

Враховуючи вищезазначене, в акті перевірки зазначено, що Замовником було наведено недостовірні дані у декларації про початок виконання будівельних робіт.

Одночасно встановлено, що Замовником наведено недостовірні дані у декларації про готовність об`єкта до експлуатації».

На підставі вищезазначеного Акту, відповідачем було прийнято наказ №120 від 03.04.2019 року, яким скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт, КС 34 від 13.03.2015 року та реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, КС 89 від 21.05.2015 року на об`єкт «Індивідуальний житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 », та винесено припис №2903/1 від 29.03.2019 року про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

Не погоджуючись з наказом №120 від 03.04.2019 року, яким скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт, КС 34 від 13.03.2015 року та реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, КС 89 від 21.05.2015 року на об`єкт «Індивідуальний житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 », та приписом №2903/1 від 29.03.2019 року про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Законом України «Про архітектурну діяльність» (далі Закон України №687-XIV) визначені правові та організаційні засади здійснення архітектурної діяльності спрямовані на формування сприятливого життєвого середовища, досягнення естетичної виразності, економічної доцільності і надійності будинків, споруд та їх комплексів.

Відповідно до частини 10 Закону України №687-XIV, для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Згідно з частиною першою статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI (далі - Закон України № 3038-VI), державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Процедура здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями (далі - суб`єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт визначена Порядком здійснення державного архітектурно - будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №553 (далі - Порядок № 553).

Відповідно до пункту 5 Порядку № 553, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Пунктом 7 Порядку №553, проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації відбувається протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів.

Судом встановлено, що перевірка об`єкту будівництва «Індивідуальний житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 » була проведена відповідачем на підставі звернення гр. ОСОБА_3 , вх.№ 2/0703 від 07.03.2019.

З аналізу положень статті 41 Закону України від 17 лютого 2011 року №3038-VI та Порядку №553, вбачається, що сукупність заходів, які здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю за додержанням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил можуть здійснюватись лише під час виконання відповідними суб`єктами підготовчих та будівельних робіт та протягом трьох місяців з дня подання відповідних декларацій.

В свою чергу, згідно з частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 815/3172/18 (К/9901/5222/19), Верховний Суд прийшов до наступного висновку: «після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення. А відтак, не може визнаватись законною перевірка контролюючого органу такого об`єкта та акти, оформлені за результатами державного архітектурно-будівельного контролю.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 804/1510/16 та від 02 жовтня 2018 року у справі № 465/1461/16-а.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України встановлено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

У рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що у Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування, враховуючи також і наявність делегованих повноважень, є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання».

Таким чином, судом встановлено, що орган Державного архітектурно-будівельного контролю не був позбавлений можливості здійснити перевірку достовірності відомостей у поданих позивачем деклараціях в межах строків передбачених законодавством, за дотримання яких та при встановленні факту недостовірних відомостей у поданих деклараціях він наділений правом скасувати реєстрацію таких декларацій.

У свою чергу, нездатність державного органу або органу місцевої влади забезпечити виконання власних функцій, у т.ч. щодо проведення перевірки, не може бути підставою для виправдання дій щодо прийняття спірного акту поза межами встановлених правил та процедур.

Судом встановлено, що право власності позивача на індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 39 зареєстровано до проведення відповідачем відповідної перевірки, а саме 30 червня 2015 року, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно №39850100 від 30.06.2015.

Відтак подані позивачем та зареєстровані декларація про початок виконання будівельних робіт, КС 34 від 13.03.2015 року та декларація про готовність об`єкта до експлуатації, КС 89 від 21.05.2015 року на об`єкт «Індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 », вичерпали свою дію фактом їх виконання, а саме реєстрацією права власності на об`єкт будівництва, що виключає можливість скасування їх реєстрації відповідачем.

Також, суд враховує, що відповідно до ч.5 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відтак, оскільки відповідач є суб`єктом владних повноважень, та використовує у своїй діяльності нормативно-правові акти, які надають йому право скасовувати зареєстровані декларації про початок виконання будівельних робіт та про готовність об`єкта до експлуатації, він, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, зобов`язаний враховувати часові межі, за яких таке рішення буде законним.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

У цьому контексті ЄСПЛ підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (п. п. 70, 71 згаданого раніше рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України»). Особа вправі очікувати у майбутньому стабільності правовідносин, які виникли на підставі рішення органу публічної влади, та розраховувати, що таке рішення «не буде ретроспективно анульовано їй на шкоду» (рішення ЄСПЛ від 10.02.2015 у справі «Белане Нагі проти Угорщини» (Belane Nagy v. Hungary), заява № 53080/13, п. 78).

Також, суд критично оцінює доводи відповідача, що відповідно до поданих позивачем декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об`єкта до експлуатації, ним було здійснено реконструкцію індивідуального житлового будинку у багатоквартирний, так як відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно №39850100 від 30.06.2015 року, позивач зареєстрував право власності на житловий будинок як цілісний об`єкт нерухомого майна без його розподілу на окремі об`єкти.

В свою чергу, поділ вказаного будинку на 16 окремих об`єктів здійснений позивачем лише 28.09.2015 року відповідно до Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 24.09.2015 року за №113, виданого ПП «ГЕО» та Договору про поділ житлового будинку в натурі та припинення спільної сумісної власності від 28.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіною М.С. за реєстровим номером 4164.

Окрім того, з наявного в матеріалах справи Посвідчення багатодітної сім`ї № НОМЕР_1 , та свідоцтв про народження, слідує, що позивач є багатодітним батьком, що в свою чергу пояснює здійснення реконструкції та подальшу технічну можливість поділу приміщень у будинку, що може свідчити про відсутність наміру у позивача підміняти поняття «індивідуального житлового будинку» та «багатоквартирного житлового будинку» та будувати багатоквартирний житловий будинок під виглядом індивідуального житлового будинку.

Слід зауважити, що мотиви, з яких позивач в подальшому виходив, здійснюючи поділ житлового будинку на 16 окремих об`єктів права власності, знаходяться поза межами компетенції відповідача та суду у розглядуваній справі.

В свою чергу, здійснення такого поділу відповідає нормам законодавства, та відповідно до доводів відповідача не вимагає отримання позивачем додаткових містобудівних документів чи будь-яких інших документів дозвільного характеру.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області подати Державній архітектурно-будівельній інспекції України для внесення Державною архітектурно-будівельною інспекцією України до Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, повідомлення про зареєстровані Декларацію про початок виконання будівельних робіт від 13.03.2015 №КС 34 на об`єкт «Індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 » (замовник ОСОБА_1 ) та Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 21.05.2015 №КС89 на об`єкт «Індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 » (замовник ОСОБА_1 ) та визнання протиправним та скасування припису від 29.03.2019 №2903/1, суд зазначає, що вони є похідними від позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області від 03.04.2019 №120 про скасування реєстрації Декларації про початок виконання будівельних робіт від 13.03.2015 №КС 34 на об`єкт «Індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 » (замовник ОСОБА_1 ) та скасування реєстрації Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 21.05.2015 №КС89 на об`єкт «Індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 » (замовник ОСОБА_1 ).

В свою чергу, вимогами пункту 3 Порядку ведення єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року №92 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16 липня 2015 року №165), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 липня 2011 року за №885/19623 (далі - Порядок №92) визначено, що ведення, адміністрування, функціонування і супроводження програмного забезпечення реєстру, збереження та захист бази даних реєстру, забезпечення доступу до нього органів державного архітектурно-будівельного контролю здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України.

Відповідно до п.8 Порядку №92 підставами для внесення Держархбудінспекцією поданих органом державного архітектурно-будівельного контролю даних до реєстру є отримання цим органом: повідомлення; повідомлення про зміну даних у цьому повідомленні; декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація); повідомлення про зміну даних у зареєстрованих деклараціях, внесення змін до них у зв`язку з виявленими технічними помилками; скасування реєстрації повідомлення або декларації; прийняття рішення про видачу або анулювання дозволу, видачу сертифіката, повернення декларації на доопрацювання для усунення виявлених недоліків; прийняття рішення про відмову у видачі дозволів чи сертифікатів.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ч.1 ст.9, ч.1 ст.77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.72, ч. 3 ст.77 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Докази суду надають учасники справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Виходячи з викладеного, саме суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести, що він діяв у межах, встановлених законом, відповідно до повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Також суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no.4241/03, від 28.10.2010).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною першою статті 4 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 №3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою встановлюється ставка судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2019 рік від 23.11.2018 № 2629-VIII установлено у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні.

Визначаючи кількість позовних вимог суд в ухвалі від 22.07.2019 про залишення позовної заяви без руху, зазначив, що у даному позові позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру.

При цьому суд виходив з того, що вимога про визнання протиправним акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Така правова позиція викладена, зокрема в Довідці про аналіз практики застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI Про судовий збір у редакції Закону України від 22.05.2015 № 484-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору, затвердженій Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 05.02.2016 №2.

Отже, вимога про визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 03.04.2019 №120 та вимога про зобов`язання відповідача вчинити певні дії є однією вимогою.

Згідно наявної у матеріалах справи квитанції від 11.07.2019 № N07FO4417M, позивачем при зверненні з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 2305,20 грн., тобто в більшому розмірі, ніж передбачено Законом.

Враховуючи задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір у сумі 1536,80 грн.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 7 Закону України Про судовий збір, питання про повернення з Державного бюджету України судового збору, сплаченого в більшому розмірі, ніж встановлено законом, вирішується за клопотанням особи, що його сплатила.

Беручи до уваги відсутність такого клопотання у матеріалах справи, питання про повернення позивачеві надмірно сплаченої суми судового збору у розмірі 768,40 грн. судом під час розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області від 03.04.2019 №120 про скасування реєстрації Декларації про початок виконання будівельних робіт від 13.03.2015 №КС 34 на об`єкт «Індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 » (замовник ОСОБА_1 ) та скасування реєстрації Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 21.05.2015 №КС89 на об`єкт «Індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 » (замовник ОСОБА_1 ).

3. Зобов`язати Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області подати Державній архітектурно-будівельній інспекції України для внесення Державною архітектурно-будівельною інспекцією України до Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, повідомлення про зареєстровані Декларацію про початок виконання будівельних робіт від 13.03.2015 №КС 34 на об`єкт «Індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 » (замовник ОСОБА_1 ) та Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 21.05.2015 №КС89 на об`єкт «Індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 » (замовник ОСОБА_1 ).

4. Визнати протиправним та скасувати припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області від 29.03.2019 №2903/1.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області (ідентифікаційний код відсутній, місцезнаходження: 08200, Київська область, м. Ірпінь, вул. Шевченка, 2-а) судовий збір у розмірі 1536,80 грн. (одна тисяч п`ятсот тридцять шість грн. 80 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складання повного тексту рішення - 24.12.2019.

Суддя Кушнова А.О.