Справа № 460/1509/19
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11801/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача Нікольченка Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року, прийняте суддею Зозулею Д.П. о 16 годині 45 хвилині у місті Рівному, повний текст складений 17.09.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (надалі ГУ ДФС у Рівненській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.05.2019 року № -1716, яким контролюючим органом було визначено суму податкового зобов`язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб у сумі 81588,80 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд провів аналіз норм податкового законодавства та прийшов до висновку, що законодавець визначив нижню та верхню граничні межі річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі від 14.05.2014 року.

З набранням чинності Податковим кодексом України, річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам п.288.5.1 п.288.5 ст.288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру заробітної плати. Звернута увага на пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших нормативних актів у разі їх суперечності (п.5.2. ст.5 ПК України), тому до внесення змін до договору оренди земельних ділянок з приводу індексації, розмір орендної плати не може бути меншим чи більшим, ніж встановлений п.п. 288.5.1, п.п.288.5.2 п. 288.5 ст.288 ПК України (маються покликання на постанову Верховного Суду від 25.04.2019 року у справі №810/952/17 та від 27.06.2019 року у справі №808/2503/16).

Проведено перевірку розрахунку річного розміру середньої плати, визначеного відповідачем.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що з податковим повідомленням рішенням не погоджується, оскільки орендна плата нарахована з урахуванням індексації без внесення змін до договору оренди земельної ділянки. Зміна коефіцієнтів індексації тягне за собою зміну істотних умов договору оренди, а розмір орендної плати переглядається лише в три роки. Розмір, умови та і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у вказаному договорі.

Не можна погодитись із твердженням суду щодо правомірного застосування положень Податкового кодексу України у спірних правовідносинах.

Річний розмір орендної плати має становити 60286,16 грн., що є значно нижчий оспорюваному.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відзив ГУ ДФС у Рівненській області співпадає із мотивацією судового рішення.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.05.2014 року між територіальною громадою сіл В.Межирічі, Застав`я, Дивень, Колодіївка, в особі В.Межиріцької сільської ради (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець зобов`язався надати згідно рішення Великомежиріцької сільської ради від 18.12.2013 року № 797, а орендар прийняти у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,80 га. несільськогосподарського призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі для здійснення комерційної діяльності, яка знаходиться в межах населеного пункту за адресою: АДРЕСА_1 району, Рівненської АДРЕСА_2 , кадастровий номер :03:001:0218.

Відповідно до п.2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,80 га.

Пунктом 5 договору встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 746480,00 гривень, згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 789/208 від 12.12.2013 року.

Відповідно до п.9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 5,761 відсотків нормативно грошової оцінки земельної ділянки згідно протоколу земельних торгів, що складає 43002,00 грн. в рік.

Згідно з п.10 договору обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Пунктом 11 договору визначено, що орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно у розмірі 1/12 частини орендної плати.

За умовами п.15 договору земельна ділянка передається в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для здійснення комерційної діяльності.

Згідно з п. 42 договору цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (а.с. 7-11).

Вказаний договір був зареєстрований у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 13461850 від 31.05.2014 року (а.с. 41-42).

Також між сторонами було погоджено Розрахунок розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, грошова оцінка яких проведена (Додаток до договору оренди земельної ділянки), в якому сторонами було визначено, зокрема: площу земельної ділянки 0,80 га; розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01.05.2014 року - 746480,00 грн.; розмір щорічної орендної плати 5,761 відсотка нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 43002,00 грн. за рік (а.с. 11).

Крім того, з матеріалів справи судом встановлено, що ГУ ДФС Рівненській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.05.2019 року № -1716, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік у сумі 81588,80 грн. (а.с. 6).

При розрахунку розміру орендної плати, вказаної в податковому повідомленні-рішенні, контролюючий орган застосував коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки на 01.01.2015 року - 1,249, на 01.01.2016 року 1,433, на 01.01.2017 1,06, на 01.01.2018 року 1,00 та 01.01.2019 року 1,00, які зазначено у листі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 04.01.2019 року № 22-28-0.22-125/2-19 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель» (а.с. 56).

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що орендна плата за земельну ділянку державної і комунальної власності є однією із форм плати за землю.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 288.1 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Підпунктами 288.5.1, 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Таким чином, річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Зазначений висновок апеляційного суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 14.05.2019 року у справі №826/12046/14 та від 25.04.2019 року у справі №810/952/17.

Згідно з пунктом 289.1 ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Відповідно до пункту 289.2 цієї статті центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:

Кi = І : 100,

де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Судом встановлено, що з Великомежиріцької сільської ради до ГУ ДФС у Рівненській області надійшов перелік орендарів, з якими укладено договори оренди землі станом на 01.01.2019 року у пункті 6 якого наявна інформація про договір оренди земельної ділянки від 14.05.2014 року укладеного з громадянином ОСОБА_1 (а.с. 43-44).

Контролюючим органом на підставі спірного податкового повідомлення-рішення було визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік у розмірі 81588,80 грн.

Визначена відповідачем в оспорюваному податковому повідомленні-рішенні сума орендної плати відповідає граничному розміру, закріпленому ПК України.

Так, нормативна грошова оцінка орендованої позивачем земельної ділянки проведена станом на 12.12.2013 року становить 746480,00 грн.

За період з 2014 року по 2018 рік індексація нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки не проводилася.

Відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 04.01.2019 року № 22-28-0.22-125/2-19 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель» показники коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель є наступними: 2014 рік - 1,249; 2015 рік - 1,433; 2016 рік - 1,06, 2017 рік 1,0 та 2018 рік 1,0.

Таким чином річний розмір орендної плати за 2019 рік із кумулятивним застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель, залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки, складає (746480,00 грн. Х 1,249 Х 1,433 Х 1,06 Х 1,0 Х 1,0) Х 5,761 = 81588,80 грн.

Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення від 15.05.2019 року № -1716 прийнято контролюючим органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак, підстав для його скасування немає.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява № 303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року у справі № 460/1509/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повний текст судового рішення складено 27.12.2019 року.