Справа № 631/592/19
Суддя: Мащенко С. В.
Дата ухвалення: 2019-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 631/592/19
провадження № 2-а/631/43/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2019 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

Головуючого судді Мащенко С. В.

за участю

секретаря судового засідання Ракової С. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону № 1 роти № 4 взводу № 2 УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ Поляшенка Олега Юрійовича «Про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення»,-

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до інспектора батальйону № 1 роти № 4 взводу № 2 УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ Поляшенка О. Ю. «Про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення», вхідний № 4211/19-вх, в якому зазначив, що 06 червня 2019 року близько 12 години 00 хвилин він рухався на автомобілі «SKODA Octavia» державний номерний знак НОМЕР_1 , провулком Болгарським в місті Харків до медичного закладу у зв`язку з певними проблемами зі здоров`ям. Під час руху до лікарні по провулку Болгарському було скоєно ДТП двома іншими автомобілями, що в свою чергу унеможливило подальший рух, так як ці два автомобілі зіткнулися по середині дороги та можливості їх об`їхати не було. Ним було прийнято рішення провести вимушену зупинку у відповідності до норм ПДР безпосередньо перед місцем скоєння ДТП. Через деякий час до автомобіля на якому він рухався підійшли працівники поліції, та звернулися до нього з вимогою про надання документів, а саме: посвідчення водія, страховий поліс та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на підставі того, що він нібито скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме, керуючи автомобілем, здійснив зупинку в межах дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушив пункт 8.4 ПДР України. На підставі цього співробітник поліції виніс постанову від 05.06.2019 року (серія ЕАЗ № 1203769) про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладенню штрафу в розмірі 255 гривень. З винесеною постановою він не згоден, оскільки Правил дорожнього руху не порушував. Вважає, що дії інспектора, щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови про накладення на нього адміністративного стягнення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення є протиправними. Постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо процедури підлягає скасуванню. Доказів правопорушення не надано, свідків не опитано, тобто факт порушення базується на припущеннях, що є порушенням закону, протокол про адміністративне правопорушення не складався. Вважає дії, вчинені вказаним поліцейським Поляшенком О. Ю. інспектором батальйону №1, роти №4, взводу №2 УПП в Харківській області, протиправними і незаконними, винесена постанова підлягає скасуванню, а позов задоволенню у повному обсязі. Процедура накладення стягнення передбачала дотримання вимог статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме обов`язкове складання протоколу, заслуховування та відображення у такому документі пояснень правопорушника, свідків тощо, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що правопорушення було зафіксовано в автоматичному режимі. За таких умов оскаржувана постанова винесена передчасно на підставі формальної оцінки отриманої інформації про правопорушення. Отже, постанова інспектора роти №4 батальйону №3 УПП в Харківській області ДПП є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Інспектор положень закону не дотримався та розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу. Незаконно розглянувши справу інспектор не дав йому можливості скористатися своїми правами, передбаченими статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення у повному обсязі. Просив визнати дії Інспектора батальйону № 1 роти № 4 взводу №2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Полященка О. Ю. протиправними та скасувати постанову серія ЕАВ № 1203769 від 05 червня 2019 року винесену за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень. Провадження по адміністративній справі у відношенні нього в скоєнні адміністративного закрити.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання й розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак надав заяву, зареєстровану під вхідним № 4586/19-вх від 02.07.2019 року про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач - інспектор батальйону № 1 роти № 4 взводу № 2 УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ Поляшенко О. Ю., у судове засідання теж не з`явився, про дату, час і місце судового засідання й розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України, про причини своєї неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав, також не надав відзив на позов.

Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача у справі свідчить його відповідна заява.

На підставі положень частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд з цього приводу вважає за необхідне зазначити, що провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності відноситься до категорії термінових адміністративних справ і розглядаються з урахуванням положень § 2 Глави 11 Розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частин 2 та 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації відповідачем по справі своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді, враховуючи, відсутність підстав для визнання явки сторін обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін по справі.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, а саме дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Правил дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

В силу положень частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частин 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 3 статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності викладені у статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

З копії постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1203769 від 05.06.2019 року, складеного інспектором батальйону № 1 роти № 4 взводу № 2 УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ Поляшенком О. Ю. вбачається, що 05.06.2019 року о 12 годині 18 хвилин ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «SKODA Octavia» державний номерний знак НОМЕР_1 ,рухаючись по вулиці Полтавській в місті Харкові, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив пункт 8.4 в Правил Дорожнього руху України (а. с. 3).

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Натомість, в матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які докази винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, в адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Дія цієї презумпції є імперативною і покладає обов`язок на суб`єкта владних повноважень аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Натомість, відповідачем, ані в постанові, що оскаржується, не зазначено, ані до суду не надано жодного об`єктивного і беззаперечного доказу, який б підтверджував факт вчинення позивачем порушення вимог Правил дорожнього руху України та наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, встановленого статтею 62 Конституції України та діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Частиною 1статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 17 червня 2011 року у справі «Бочаров проти України», суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Алене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Таким чином, всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Виходячи з викладеного, суд керуючись принципом верховенства права, вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу є необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтею 62 Конституції України, статтями 2, 8, 9, 77, 78, 125 127, 194, 229, 242 246, 255, 268, 286, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, статтями 9, 121, 222, 251, 252, 254, 280, 283, 284, частиною 3 статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора батальйону № 1 роти № 4 взводу № 2 УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ Поляшенка Олега Юрійовича «Про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення»- задовольнити.

Визнати дії Інспектора батальйону № 1 роти № 4 взводу №2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Поляшенка Олега Юрійовича протиправними та скасувати постанову серія ЕАВ № 1203769 від 05 червня 2019 року винесену за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 у відношенні скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного адміністративного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються при проголошенні рішення:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання чи перебування ( АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомий, паспорт громадянина України (серія НОМЕР_2 );

Відповідач: інспектор батальйону № 1 роти № 4 взводу № 2 УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ Поляшенко Олег Юрійович, місцезнаходження (вулиця Шевченка, будинок № 315а, місто Харків, 61033).

Рішення ухвалено, оформлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: С. В. Мащенко