Справа № 140/3444/19
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2019-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року ЛуцькСправа № 140/3444/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Олицької селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Олицької селищної ради про визнання бездіяльності протиправною щодо не внесення на розгляд чергової сесії заяви позивача від 20.09.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язання внести зазначену вище заяву на розгляд чергової сесії та прийняти за наслідками її розгляду рішення, яке буде спричиняти певні юридичні наслідки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Рішенням Олицької селищної ради Ківерцівського району Волинської області №21-12/2019 від 03.06.2019 року позивачу передано у приватну власність за цією адресою земельну ділянку для обслуговування зазначеного домоволодіння площею 0,25 га. Водночас за цією адресою знаходиться земельна площею 0,26 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка належала родині позивача. У зв`язку з цим позивач 28.05.2019 року подав Олицькому селищному голові заяву про надання дозволу на виготовлення технічної документації для ведення особистого селянського господарства площею 0,50 га, що знаходиться за вищенаведеною адресою. Однак листом від 25.06.2019 року за №195/01-03/2-19 отримав відповідь, де зазначено, що селищна рада не має підстав для передачі позивачу у власність вказаної вище земельної ділянки, оскільки ця земельна ділянка була надана в користування бабі позивача ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і за життя право власності на неї не оформила.

Згідно інформації, отриманої від проектної організації, яка здійснювала топографічно-геодезичну зйомку земельної ділянки навколо належного позивачу будинковолодіння, і яка фактичної перебуває в його користуванні, площа земельної ділянки з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд становить 0,25 га, а загальна площа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (огород), яка на даний час фактично перебуває в користуванні позивача становить 0,5436 га.

20.09.2019 року позивач на адресу відповідача повторно надіслано заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) щодо земельної ділянки, площею 0,5436 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою по АДРЕСА_1 . У вказаній заяві позивач просив її розгляд здійснювати відповідно до Закону України Про місцеве самоврядування в Україні колегіальним органом, а саме сесією ради, за наслідками розгляду якої прийняти рішення, яке буде спричиняти для позивача певні юридичні наслідки.

Однак 31.10.2019 року отримав відповідь відповідача за №228/01-03/2-19, аналогічну відповіді на заяву від 28.05.2019 року, з якої слідує, що заяву позивача розглядав не колегіальний орган місцевого самоврядування на сесії, а селищний голова одноособово. У вказаній відповіді повторно зазначено, що селищна рада не має підстав для передачі позивачу у власність вказаної вище земельної ділянки.

Позивач вважаю дії відповідача щодо невнесення на розгляд чергової сесії Олицької селищної ради його заяви від 20.09.2019 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки протиправними і такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Вказує на те, що органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями розпоряджатися землями, які перебувають у комунальній власності. Реалізовуючи зазначені повноваження, органи місцевого самоврядування мають право безоплатно передавати землі у приватну власність громадянам.

Вважає, що відповідач, отримавши заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зобов`язаний був включити її в порядок денний чергової сесії, розглянути і за наслідками розгляду прийняти рішення: або надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, або відмовити в наданні такого дозволу.

Саме рішення, як результат розгляду його заяви, несе для нього пені юридичні наслідки, зокрема в разі надання дозволу - це дає позивачу підстави звернутися до проектної організації і замовити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, яку в подальшому подати на затвердження селищній раді, а в разі відмови - це надає позивачу підстави звернутися з позовом до суду і оскаржити рішення, як індивідуальний нормативний акт.

Звертає увагу на те, що в даному випадку відповідач не виконав вимоги чинного законодавства, не дотримався встановленої процедури розгляду його заяви, чим грубо порушив норми земельного законодавства та законодавства про місцеве самоврядування. На підставі наведеного просить позов задовольнити повністю та стягнути на його користь судові витрати на сплату судового збору у сумі 768,40 грн. та витрати на отримання правничої допомоги в сумі 4500,00 грн.

Ухвалою суду від 26 листопада 2019 року відкрито провадження в даній адміністративній справі та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін; надано відповідачу строк для подання відзиву на позов (а.с.1).

Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не подав.

Відтак, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи.

Як слідує з матеріалів справи, позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 64,6 кв. м., житловою площею 41 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.12.2018 року №150848622 (а.с.10).

Рішенням Олицької селищної ради Ківерцівського району Волинської області №21-12/2019 від 03.06.2019 року Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) затверджено, зокрема, позивачу технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та передано безоплатно ОСОБА_1 земельну ділянку у власність за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,25 га. (а.с.11-12).

Право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що стверджується копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.09.2019 року №181756780 (а.с.13).

ОСОБА_1 подав селищному голові Олицької селищної ради заяву від 28.05.2019 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації для ведення особистого селянського господарства на земельну ділянку площею 0,50 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Листом від 25.06.2019 року № 195/01-03/2-19 (а.с.15) Олицька селищна рада повідомила ОСОБА_1 про те, що земельна ділянка в розмірі 0,51 га, в тому числі 0,25 га для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та 0,26 га для ведення особистого селянського господарства була надана в користування ОСОБА_2 , яка не оформила право власності на вказані земельні ділянки і померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Додатково зазначила, що ОСОБА_1 , як власнику житлового будинку за цією адресою, передається у власність земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га. Тому селищна рада не має підстав надати позивачу у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства 0,50 га за вказаною адресою.

На адвокатський запит ОСОБА_3 від 24 липня 2019 року (а.с.16) Олицька селищна рада листом від 07.08.2019 року №228/01-03/2-19 (а.с.17) повідомила адвоката про те, що за господарством за адресою: с. Метельне, вул. О. Денисюка АДРЕСА_1 , рахується земельна ділянка в розмірі 0,59 га, в тому числі 0,25 га для обслуговування житлового будинку, та 0.34 га для ведення особистого селянського господарства. Земля була надана в користування Борошок Февронії Прокопівні на підставі рішення селищної ради 21 скликання 19.03.1993 року, але ОСОБА_2 не оформила право власності на вказані земельні ділянка і померла 21.06.2012 року. Після її смерті прийняв та оформив спадщину її брат ОСОБА_4 (житловий будинок). ОСОБА_1 , як власнику житлового будинку (подарованого ОСОБА_4 ) за цією адресою передається у власність земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га. Селищна рада не мас підстав надати у власність ОСОБА_4 земельну ділянку 0,50 га для ведення особистого селянського господарства за вказаною адресою.

Судом встановлено, що позивач подав поштовим зв`язком голові Олицької селищної ради заяву від 20 вересня 2019 року з доданими документами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки, в якій просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) щодо земельної ділянки, площею 0,5436 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Вказану заяву просив розглядати відповідно до Закону України Про місцеве самоврядування в Україні колегіальним органом - сесію. 3а наслідками сесійного розгляду заяви просив прийняти рішення, яке буде спричиняти для нього певні юридичні наслідки. Тобто, в разі позитивного рішення - розроблення проекту землеустрою, а в разі негативного - оскарження в судовому порядку (а.с.19-20).

Листом від 31.10.2019 року №228/01-03/2-19 (а.с.22) Олицька селищна рада повідомила повторно ОСОБА_1 про те, що за господарством за адресою: с АДРЕСА_1 . АДРЕСА_1 Денисюка, 6,9 рахується земельна ділянка в розмірі 0,59 га, в тому числі, 0,25 га для обслуговування житлового будинку, та 0,34 га для ведення особистого селянського господарства. Земля була надана в користування ОСОБА_2 Прокопівні на підставі рішення селищної ради 21 скликання 19.03.1993 року, але ОСОБА_2 не оформила право власності на вказані земельні ділянки і померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті прийняв та оформив спадщину її брат, ОСОБА_4 (житловий будинок). ОСОБА_1 , як власнику житлового будинку (подарованого ОСОБА_4 ) за цією адресою передалась у власність земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га. Селищна рада не має підстав надати у власність ОСОБА_1 земельну ділянку 0,50 га для ведення особистого селянського господарства за вказаною адресою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Приписами ч. 1 та 2 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України Про місцеве самоврядування № 280/97-ВР від 21.05.1997 (далі - Закон №280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 46 Закону №280/97-ВР, сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону №280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 59 Закону №280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до абз. 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз вищенаведених положень ЗК України та Закону №280/97-ВР свідчить про те, що питання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмова у його наданні належить, зокрема, до компетенції органу місцевого самоврядування, а надання дозволу або відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оформляється індивідуальним правовим актом - рішенням ради.

Також Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.09.2018 по справі №804/5597/15 та від 23.11.2018 по справі №П/811/601/18.

При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2018 року по справі №806/5106/15.

Наведеними вище положеннями чинного законодавства чітко визначені як підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, так і чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, а так само і форма прийнятих відповідних рішень.

Як встановлено судом, відповідач надіслав позивачу лист від 31.10.2019 року №228/01-03/2-19, в якому повідомив про неможливість надати у власність ОСОБА_1 земельну ділянку 0,50 га для ведення особистого селянського господарства за вищезгаданою адресою. Однак цей лист не є рішенням по заяві позивача, адже відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, а не листів, протоколів чи іншого.

Таким чином, Олицька селищна рада при розгляді заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки діяла не на підставі та не у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Відсутність рішення Олицької селищної ради про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду заяви особи, незважаючи на надсилання заявнику листа про розгляд цієї заяви, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Отже, має місце протиправна бездіяльність відповідача щодо не внесення на розгляд чергової сесії Олицької селищної ради заяви позивача від 20.09.2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного, суд вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання відповідача розглянути на черговій сесії Олицької селищної ради заяву ОСОБА_1 від 20.09.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 , з прийняттям рішення про надання дозволу, чи про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд, з урахуванням вищевказаних правових позицій Верховного Суду та встановлених обставин у справі, приходить до висновку, що суб`єкт владних повноважень, який відзив на позов не подав, та, як наслідок, не довів, що діяв у межах повноважень при розгляді заяви позивача, адже не вирішив її відповідно до вимог Земельного кодексу України та Закону України Про місцеве самоврядування. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 768,40 грн., що підтверджуються квитанцією від 25.11.2019 року №1 (а.с.2).

Щодо відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути на його користь з відповідача понесені витрати на правничу допомогу, пов`язану з розглядом даної справи у сумі 4500,00 грн.

Відповідно до ч.1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 та 6 статті 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Як встановлено судом, в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивач надав копії наступних документів: договір №24/19 про надання правничої допомоги від 24 липня 2019 року, укладений з адвокатом Мозольською Оксаною Миколаївною; акт виконаних робіт від 25 листопада 2019 року до договору №24/19 про надання правничої допомоги адвокатом від 24.07.2019 року; квитанція до прибуткового касового ордера від 24.07.2019 року; ордер на надання правничої допомоги серії АС № 1002375 від 25.11.2019 року (а.с.24-27).

Разом з тим, позивачем в порушення вимог ч. 4 статті 134 КАС України не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В акті виконаних робіт від 25 листопада 2019 року до договору №24/19 про надання правничої допомоги адвокатом від 24.07.2019 року міститься лише посилання на пункт 1.2 договору №24/19 про надання правничої допомоги від 24 липня 2019 року. При цьому, у пункті 1.2 цього договору визначено загальні зобов`язання адвоката, з яких неможливо розмежувати який конкретно обсяг роботи здійснив адвокат та скільки витратив часу на її здійснення. Відтак, суд дійшов висновку, що позивачем не надано необхідних доказів, які надають можливість достеменно визначити розмір його витрат на правничу допомогу у зв`язку з неможливістю детально визначити обсяг виконаних робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. А тому суд вважає неможливим вирішити питання про стягнення таких витрат на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відтак, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 768,40 грн.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Олицької селищної ради щодо не внесення на розгляд чергової сесії заяви ОСОБА_1 від 20 вересня 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Олицьку селищну раду розглянути на черговій сесії заяву ОСОБА_1 від 20 вересня 2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 , з прийняттям рішення про надання дозволу, чи про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Олицької селищної ради (45263, Волинська область, Ківерцівський район, смт. Олика, вул. Замкова, 17, ) судовий збір у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Олицька селищна рада (45263, Волинська область, Ківерцівський район, смт. Олика, вул. Замкова, 17, ).

Суддя В.Д. Ковальчук