Справа № 280/5341/19
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року (о 09 год. 30 хв.)Справа № 280/5341/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач), в якому просить зобов`язати відповідача провести з 01.11.2016 та по час розгляду позову перерахунок та виплату нарахованої позивачу пенсії у відповідності зі ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», підвищивши її на 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни» провести нарахування та виплату щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття в розмірі 40,00 грн. незалежно від розміру пенсії та надбавок.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що розмір пенсійних виплат, які здійснюються ГУ ПФУ в Запорізькій області за період з 19.07.2013 по день звернення до адміністративного суду з даним позовом не відповідає розміру, встановленому діючим законодавством, оскільки наданим йому відповідачем розрахунком пенсії від 09.10.2018 підтверджується факт не нарахування йому, як учаснику бойових дій, до пенсії ще 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та 40,00 грн. щомісячної цільової допомоги. Вказує, що про відмову у нарахуванні до його пенсії зазначених доплат повідомлено листом №2270/Н-9 від 03.10.2019, у зв`язку із чим змушений звернутись до суду.

Ухвалою судді від 05.11.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Перше судове засідання призначене на 03 грудня 2019 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, 13 листопада 2019 року надіслав відзив (вх. №47630), у якому, зокрема, із посиланням на приписи ст. 12, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», абз. 2 ч. 4 постанови КМУ від 28.12.2011 №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» пояснює, що оскільки позивач має статус інваліда війни і учасника бойових дій, він отримує підвищення за однією з підстав (як інвалід війни 2 групи), що підтверджено пенсійним посвідченням. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач отримує підвищення як інвалід війни 2 групи в розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (625,60 грн.), що є більш вигідно ніж 25% прожиткового мінімуму як учасник бойових дій (391,00 грн.). Щодо врахування щомісячної грошової допомоги на прожиття в розмірі 40,00 грн. відповідно до Закону України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни» заперечує, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 1 даного Закону позивач отримує 50,00 грн. як інвалід війни 2 групи, що є більш вигідним ніж 40,000 грн. як учасник бойових дій. З урахуванням зазначеного, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивачем до матеріалів справи надано відповідь на відзив (вх. №50670 від 02.12.2019), у якій зауважує, що позиція відповідача суперечить Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки застосування однієї з пільг , передбаченої ст. 13 Закону, та відмова від застосування іншої пільги, передбаченої ст. 12 Закону, суперечить приписам цього Закону. Щодо заперечень відповідача про врахування щомісячної грошової допомоги на прожиття в розмірі 40,00 грн. відповідно до Закону України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни» вважає, що відповідач взагалі нічим не обґрунтував, оскільки в постанові КМУ №1381 від 28.12.2011 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», на яку відповідач зіслався раніше, не згадано про Закон України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни». Зважаючи на викладене, просить суд врахувати відсутність законних підстав для відмови у задоволенні позову.

Так, на підставі ч. 9 ст. 205 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 є військовим пенсіонером, учасником бойових дій, інвалідом війни другої групи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням інваліда війни ІІ групи серії НОМЕР_1 від 26.12.2006, посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1 серії НОМЕР_2 від 22.02.2019, посвідченням учасника бойових дій серія АБ №171227 від 28.02.2006, пенсійним посвідченням №.

19.09.2019 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою про виплату разом із пенсією надбавок, підвищень, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Законом України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни».

Листом від 03.10.2019 №2270/Н-9 відповідач фактично відмовив у перерахунку пенсії з посиланням на абз.2 п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 28.11.2011 №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», яким передбачено, що особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» і «Про соціальний захист дітей війни», таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав.

Не погоджуючись із вказаною позицією відповідача, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі Закон №3551-XII).

Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

За приписами ст. 5 Закону №3551-XII учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Частиною 4 ст. 12 Закону №3551-XII визначено, що учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, за нормами ч. 4 ст. 13 Закону №3551-XII особам з інвалідністю внаслідок війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: особам з інвалідністю I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Як встановлено в ході розгляду справи і не оспорюється сторонами, позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992. Позивач має одночасно статус інваліда війни і учасника бойових дій.

Разом із цим, з метою здійснення починаючи з 2012 року заходів щодо поетапного до 2015 року підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 28.12.2011 №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», відповідно до абз. 2 п. 4 якої визначено, що особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» і «Про соціальний захист дітей війни», таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав.

Судом з розрахунку пенсії по інвалідності по пенсійній справі ОСОБА_1 , проведеного 01.11.2019, встановлено, що позивач отримує підвищення згідно зі ст. 13 Закону № 3551-XII як інвалід війни 2 групи в розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (625,60 грн.), що є більш вигідно ніж 25% прожиткового мінімуму як учасник бойових дій (391,00 грн.). згідно зі ст. 12 цього Закону.

В даному випадку, суд вважає, що відповідач, здійснюючи нарахування та виплати у визначеному Кабінетом Міністрів Україні розмірі, діє з урахуванням вимог законодавства. Питання щодо розміру доплат є переважним правом держави. Законодавцем визначено, що саме Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями визначати порядок та розмір виплат ветеранам війни. Відповідач не є особою, яка сама встановлює та визначає правове регулювання цих питань. Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень, який є виконавцем в межах цих відносин.

Також позивач отримує цільову грошову допомогу на прожиття згідно з ст.1 Законом України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та інвалідів війни» 31603-IV від 16.03.2004 у розмірі 50,00 грн. як інвалід війни 2 групи.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни» від 16.03.2004 №1603-IV Кабінету Міністрів України, починаючи з 1 травня 2004 року, приписано передбачати щомісячну виплату цільової грошової допомоги на прожиття: особам з інвалідністю внаслідок війни I групи у розмірі 70 гривень; особам з інвалідністю внаслідок війни II та III груп у розмірі 50 гривень, учасникам бойових дій у розмірі 40 гривень, незалежно від розміру пенсій та надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги та пенсії за особливі заслуги перед Україною.

Отже, розмір щомісячної виплати цільової грошової допомоги на прожиття, яка мала бути виплачена позивачу як інваліду війни ІІ групи становить 50 грн. та як учаснику бойових дій становить 40 грн., проте відповідачем були здійснені виплати позивачу лише у розмірі 50,00 грн.

При цьому, судом враховано, що абз. 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1381, яким визначені застереження щодо виплати особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, за вибором осіб за однією з підстав, не містить посилань на Закон України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни».

Інших підстав для відмови у задоволенні позову в цій частині відповідачем суду не наведено.

Разом із цим, щодо строку з якого відповідачем має бути проведене нарахування та виплата щомісячної цільової грошової допомоги, суд вважає за необхідне наголосити таке.

Як вбачається з вищенаведених обставин справи, ОСОБА_1 вперше звернувся до пенсійного органу з приводу спірних питань лише у вересні 2019 року, а у жовтні 2019 року він звернувся до суду з приводу відмови відповідача у здійсненні перерахунку пенсії з вимогою зобов`язати відповідача здійснити відповідні нарахування та виплати до пенсії з 01.11.2016.

При цьому, дата, з якої позивач просить зобов`язати відповідача провести перерахунок (01.11.2016) позивачем взагалі не обґрунтована.

Ураховуючи викладене, судом залишаються без задоволення також вимоги позивача в частині таких вимог про зобов`язання у період з 01.11.2016 по 18.09.2019, як необгрунтовані.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» з відповідача судові витрати у відповідності до ст. 139 КАС України не стягуються.

Керуючись статтями 9, 137, 242-246, 250, 255, 295, 297, 382 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести з 19.09.2019 нарахування та виплату щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття в розмірі 40,00 грн. у відповідності до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни».

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак