Справа № 400/3401/19
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2019-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 грудня 2019 р. № 400/3401/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М., розглянув в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_2

про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі-відповідач) з вимогами:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 53927,92 грн.;

- зобов`язати відповідача внести зміни та доповнення до п. 3 підпункту 3.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 18.01.2019 року № 12 (по стройовій частині), щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за час проходження служби прапорщику ОСОБА_1 у розмірі 53927, 92 грн., відповідно до довідки № 86 від 04.02.2019 року про вартість речового майна, що належить до видачі, без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору;

-зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 53927,92 грн. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за час проходження військової служби в Збройних Силах України позивач не отримував належним чином необхідне йому речове майно. В порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178 "Про затвердження порядку виплати військовослужбовцям Збройних сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно" позивачу при звільненні зі служби грошову компенсацію за неотримане речове майно виплачено не було.

Відповідач проти позову заперечував, надав відзив в якому просив відмовити в задоволенні позову та зазначив, що на даний час на рахунку відповідача відсутні кошти, тому можливості виплатити позивачу відповідну компенсації у відповідача не має. Також уточненням до відзиву зазначив, що відповідачем зроблено перерахунок неотриманого позивачем речового майна на підставі телеграми Головного управління Національної гвардії України від 08.01.2019 про закупівельні ціни на речове майно, тому вартість неотриманого речового майна складає 35206,26 грн.

Позивач надав відповідь на відзив, просив задовольнити позов, оскільки перерахунок неотриманого позивачем речового майна здійснено на підставі телеграми Головного управління Національної гвардії України від 08.01.2019 про закупівельні ціни на речове майно. Відповідач протиправно розрахував вартість неотриманого позивачем майна за період військової служби до 01.01.2019 на підставі закупівельних цін, визначених 08.01.2019. Проте закупівельні ціни, визначені телеграмою від 08.01.2019 не можуть бути застосовані до речового майна, які позивач повинен був отримати, та не отримував за період служби до 01.01.2019.

Відповідно до ч. 9 ст.205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, матеріали, що містяться у справі, суд встановив таке.

Позивач проходив військову службу у Збройних Силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 18.01.2019 року № 12 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Перед звільненням позивач звернувся до відповідача з рапортом про виплату грошової компенсації замість речового майна, що належить до видачі та надати Довідку про вартість речового майна, що належить до видачі.

Рапорт позивача було задоволено та 04.02.2019 року позивачу видано Довідку № 86 "Про вартість речового майна, що належить до видачі". Відповідно до вказаної Довідки, вартість недоотриманого позивачем речового майна складає 53927,92 грн., про що не вказано в Наказі командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 18.01.2019 № 12 про виключення позивача зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення

Оскільки відповідачем не було здійснено виплату грошової компенсації, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон № 2011-XII), відповідно до статті 1 якого соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9-1 Закону № 2011-XII, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, п. 3-5 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 року, встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Таким чином, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби ( пункт 3), за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини (пункт 4) та довідки про вартість речового майна (пункт 5).

Матеріали справи містять Довідку № 86 від 04.02.2019 року "Про вартість речового майна що належить до видачі" видану військовою частиною НОМЕР_2 , якою визначено суму грошової компенсації за неотримане речове майно в розмірі 53927,92 грн.

Отже, на час підписання наказу про звільнення та про виключення позивача з особового складу військової частини НОМЕР_2 , відповідач мав вказати пункт щодо виплати позивачу грошової компенсації вартості речового майна, яку він не отримав в період проходження військової служби, але такого пункту відповідач не вказав.

Посилання відповідача на відсутність достатнього фінансування як на підставу для невиплати цієї заборгованості, суд вважає безпідставними, оскільки як зазначив Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, державні органи не вправі посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов`язань і виправдання своєї бездіяльності, що узгоджується з практикою Європейського суду с прав людини (рішення "Кечко проти України", "Сук проти України").

Посилання відповідача на зміну закупівельної вартості такого майна, визначеного телеграмою Головного управління Національної гвардії від 08.01.2019 та розрахунок вартості майна судом до уваги не приймається, оскільки телеграма від 08.01.2019 не містить найменування видів речового майна, які позивач повинен був отримувати під час проходження служби за період до 01.01.2019 року. Закупівельна вартість та найменування майна, визначена листом від 08.01.2019, не може застосовуватися для визначення вартості неотриманого речового майна, яке позивач повинен був отримати до 01.01.2019 року.

Також суд зазначає, що у довідці від 04.02.2019 № 86 зазначено, що розрахунок проведено з 12.2012 по 07.2017 року згідно норми № 2 ПКМУ № 1444 від 28.10.2004 року, а з 07.2012 по 01.2019 року згідно наказу МВСУ від 07.06.2017 року № 475. Ціни на речове майно вказані згідно розпорядження т.в.о. заступника командувача НГУ (з тилу - начальника логістики) НР27/27/3-118 від 08.01.2019 року.

Відтак, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно саме у розмірі 53927,92 грн., що визначена довідкою від 04.02.2019 № 86.

Позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 53927,92 грн., без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведені. Крім того, при розгляді даного спору оцінка податкових правовідносин виходить за межі предмету доказування в даній справі. Тому позовні вимоги слід задовольнити частково.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 19, 77, 241-243, 246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 53927,92 грн.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) нести зміни та доповнення до п.3 підпункту 31. наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 18.01.219 року № 12 (по стройовій частині), щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за час проходження служби прапорщиком ОСОБА_1 у розмірі 53927,92 грн., відповідно до довідки № 86 від 04.02.2019 року про вартість речового майна.

4. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 53927,92 грн. (п`ятдесят три тисячі дев`ятсот двадцять сім гривень 92 копійки).

4. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Мельник