Справа № 200/7959/19-а
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2019-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 грудня 2019 року

Київ

справа №200/7959/19-а

адміністративне провадження №К/9901/34922/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Блажівської Н.Є.,

суддів: Оледера І.Я., Шипуліної Т.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління ДФС у Донецькій області на додаткове рішення Донецького окружного адміністративного від 3 вересня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАР АЛЬЯНС» до Головного управління ДФС у Донецькій області, Державної фіскальної служби України про скасування рішення та зобов`язання зареєструвати податкову накладну,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАР АЛЬЯНС» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області, Державної фіскальної служби України, в якому просило скасувати рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 24 травня 2019 року №1171649/33853132 про відмову в реєстрації податкової накладної Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАР АЛЬЯНС» від 30 квітня 2019 року №4 в Єдиному реєстрі податкових накладних та зобов`язано Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАР АЛЬЯНС» від 30 квітня 2019 року №4 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Рішенням Донецького окружного адміністративного від 15 серпня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з Головного управління ДФС у Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАР АЛЬЯНС» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921,00 грн. Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАР АЛЬЯНС» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Додатковим рішенням Донецького окружного адміністративного від 3 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2019 року, заяву позивача про прийняття додаткового судового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області (місцезнаходження: 87526, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАР АЛЬЯНС» (, вул. Умова, 1/1, м. Горлівка, Донецька обл.) судові витрати у розмірі 5850,00 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (, Львівська площа, 8, м. Київ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАР АЛЬЯНС» (, вул. Умова, 1/1, м. Горлівка, Донецька обл.) судові витрати у розмірі 5850,00 грн.

Рішення судів мотивовано тим, що наданими позивачем документами (копія договору про надання правової допомоги, укладеного з Адвокатським об`єднанням «Головань і партнери»; загальні умови надання юридичних послуг, які є невід`ємною частиною договору; погодинні ставки, який є додатком до договору, згідно якого ставка адвоката становить 3250,00 грн. без ПДВ; копія акту здачі-приймання робіт (надання послуг); копія рахунку на оплату на суму всього з ПДВ 11700,00 грн.; копія платіжного доручення на суму 11700,00 грн.) підтверджено заявлений до стягнення розмір витрат на надання правничої допомоги адвокатом Нікульниковим Д.О., який діє в складі Адвокатського об`єднання «Головань і партнери». При цьому судами враховано їх співмірність зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, а також часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг).

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДФС у Донецькій області, у якій відповідач просить оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви позивача відмовити.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою Суд виходить з такого.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено основні засади (принципи) адміністративного судочинства, з-поміж яких забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Таким чином, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Велика Палата Європейського суду з прав людини у своєму рішенні від 5 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), №40160/12) вказала, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (див. «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], №36760/06, п. 230, ЄСПЛ 2012) (п. 78). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (п. 82).

Відповідно до п. 83 вказаного вище рішення застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості.

Крім того, Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Відповідно, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (рішення у справі «Добріч проти Сербії», п. 54) (п. 86).

9 жовтня 2018 року Європейський суд з прав людини постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви №26293/18 у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (п. 20-22).

Отже, за прецедентною практикою Європейського суду з прав людини обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Категорії справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження і які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, встановлені нормами частини четвертої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Системний аналіз наведених вище положень дає підстави для висновку, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмету доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи характер правовідносин, з приводу прав і обов`язків сторін в яких виник спір, що є предметом судового розгляду у цій адміністративній справі, предмет доказування, обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також доводи касаційної скарги, ця адміністративна справа підпадає під критерії визначення справи незначної складності.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи та застосування законодавства на час спірних правовідносин, а також значення справи для сторін та суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Випадки, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.

Отже, оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 12, 248, частиною п`ятою статті 328, пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДФС у Донецькій області на додаткове рішення Донецького окружного адміністративного від 3 вересня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАР АЛЬЯНС» до Головного управління ДФС у Донецькій області, Державної фіскальної служби України про скасування рішення та зобов`язання зареєструвати податкову накладну.

Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.Є. Блажівська

Судді І.Я. Олендер

Т.М. Шипуліна