Справа № 460/2030/19
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11850/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Старунського Д.М., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України про визнання дій протиправними, за апеляційною скаргою Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року (суддя першої інстанції Нор У.М., м. Рівне),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України про визнання протиправними дій щодо надання не у встановлений законом строк позивачу відповіді на звернення від 20.06.2019, наданого у відповідності до Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР; визнання протиправними дій щодо надання не у встановлений законом строк позивачу повідомлення на звернення від 15.05.2019, наданого у відповідності до Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР.

Справу було розглянуто в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України щодо надання не у встановлений Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР строк відповіді на звернення ОСОБА_1 від 20.06.2019. Визнано протиправними дії Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України щодо надання не у встановлений Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР строк повідомлення на звернення ОСОБА_1 від 15.05.2019.

Із таким судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову. Аргументуючи незгоду, зазначив, що відповіді на звернення позивача були надані у встановлені законом строки. Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, що вказані строки беруть початок від дати отримання таких звернень та реєстрації відповідей на них, які зафіксовані відтисками печаток реєстрації вхідної/вихідної кореспонденції відповідача, що є належним підтвердженням факту отримання звернення або надання відповіді на отримане звернення.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по стройовій частині) від 21.09.2017 № 215, з 28.09.2017 підполковника ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення й направлено для зарахування на військовий облік до Рівненського об`єднаного міського військового комісаріату (а.с. 11).

15.05.2019 ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на ім`я начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України на відмову начальника Західного Територіального управління Військової служби правопорядку в задоволенні звернення (а.с. 21-24), яку направив рекомендованим листом засобами поштового зв`язку 16.05.2019 (а.с. 25).

Листом від 24.05.2019 за вих. № 306/1/4037 Головне управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України повідомило ОСОБА_1 про направлення його звернення у порядку статті 7 Закону України "Про звернення громадян" за належністю для розгляду та надання відповіді до Західного територіального управління Військової служби правопорядку (а.с. 28). Вказаний лист відповідач направив позивачу поштою 06.06.2019, що підтверджується відтиском поштового штемпеля на конверті (а.с. 27).

20.06.2019 ОСОБА_1 звернувся з іншою скаргою на ім`я начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України на відмову начальника Західного Територіального управління Військової служби правопорядку в задоволенні звернення (а.с. 12-16), яку направив рекомендованим листом засобами поштового зв`язку 20.06.2019 (а.с. 16).

Листом від 31.07.2019 за вих. № 306/1/6582 Головне управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України надало позивачу відповідь (а.с.19-20), яку направлено йому поштою 09.08.2019, що підтверджено відбитком штемпеля установи поштового зв`язку на конверті (а.с.18).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність порушення законодавства при відповіді на звернення позивача з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі статтею 5 Закону України від 02.10.1992 № 2657-XII "Про інформацію" (далі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону № 2657-XII "Про інформацію" ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чинним і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду; якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення; у разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Матеріалами справи підтверджено, що скаргу позивача від 15.05.2019 було перенаправлено відповідачем за належністю розгляду, про що повідомлено позивача листом від 24.05.2019 за вих. № 306/1/4037 (а.с.28). Вказані обставини сторонами не заперечуються.

За змістом статті 7 Закону № 393/96-ВР про пересилання відповідного звернення за належністю для розгляду відповідному органу чи посадовій особі повідомляється громадянин, який подав звернення, у термін не більше п`яти днів. З огляду на те, що вказаний лист направлено позивачу поштовим зв`язком 06.06.2019 суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення у такий спосіб відповідачем встановленого 5-денного строку повідомлення позивача про перенаправлення його скарги за належністю розгляду до Західного територіального управління Військової служби правопорядку.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що такі дії не відповідають вимогам статті 7 Закону № 393/96-ВР, відтак є протиправними і задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Щодо своєчасності надання відповіді на скаргу від 20.06.2019 апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Як встановлено судом, скарга ОСОБА_1 від 20.06.2019 отримана відповідачем 01.07.2019, що підтверджено даними з офіційного сайту Укрпошти (а.с. 17).

При цьому, відповідач не спростовує факт отримання ним вказаного поштового відправленні у вказаний день.

Лист від 31.07.2019 за вих. № 306/1/6582, яким надано відповідь на вказану скаргу, направлено позивачу поштою 09.08.2019, що підтверджено відтиском штемпеля установи поштового зв`язку на конверті (а.с. 18).

Таким чином, враховуючи вимоги статті 20 Закону № 393/96-ВР строк для надання відповіді на скаргу позивача від 20.06.2019 сплинув 31.07.2019, тобто відповідь на скаргу направлена позивачу з пропуском встановленого статтею 20 Закону № 393/96-ВР місячного строку.

Доводи апелянта про дотримання зазначеного строку з огляду на те, що скаргу позивача було отримано в день реєстрації - 02.07.2019, що зафіксовано відтиском печатки реєстрації вхідної кореспонденції (а.с.46-54), суд відхиляє, оскільки за правилами діловодства всі документи мають реєструватися у день їх надходження до установи. Порушення цих строків не повинно впливати на право заявників отримати відповідь на звернення у встановлений законом строк. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що перебіг строку для надання відповіді розпочинається саме у день отримання установою звернення, а не у день його реєстрації в журналі вхідної кореспонденції.

Також апеляційний суд зазначає, що відповідь на дану скаргу зареєстрована у Головному управлінні Військової служби правопорядку Збройних Сил України 31.07.2019 за № 306/1/6582, що підтверджено відтиском печатки реєстрації вихідної кореспонденції (а.с. 55-56).

При цьому, відповідь на звернення було надіслано позивачу лише 9 серпня 2019 року.

Посилання апелянта на реєстрацію зазначеного документа 31 липня 2019 року як на день виконання відповідачем свого обов`язку повідомити про результат розгляду звернення, апеляційний суд відхиляє, адже реєстрація вказаним днем не свідчить про те, що фактично відповідь було надано. Обов`язок інформування про результат розгляду скарги є виконаним в день її надіслання відповідного повідомлення автору звернення.

Отже, відповідь на скаргу позивача від 20.06.2019 надано з порушенням встановленого статтею 20 Закону № 393/96-ВР строку розгляду звернення громадян.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право на отримання відповіді за поданим зверненням (скаргою) включає також і право на своєчасність її отримання. Порушення суб`єктом владних повноважень права на своєчасність отримання відповіді на звернення громадян є невідновлювальним, тобто суд може лише констатувати порушення, а сам суб`єкт владних повноважень пропуск строку виправити не може, оскільки перебіг часу не залежить від волі будь-яких осіб.

Статтею 6 Конвенції та статтею 55 Конституції України кожній особі гарантується право на доступ до правосуддя, яке включає в себе право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Обов`язковою умовою надання захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод та інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати), зазвичай, індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Тобто, гарантоване статтею 55 Конституції України і конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим.

З огляду на те, що Закон № 393/96-ВР надає право ініціатору звернення на своєчасне отримання відповіді на подане звернення, звернення позивача з даним позовом спрямоване на забезпечення справедливої сатисфакції та належного відновлення порушеного права.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції вжив заходів до всебічного і повного дослідження обставин справи і прийняв законне і обґрунтоване рішення .

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді Д. М. Старунський
В. Я. Качмар