Справа № 1.380.2019.000297
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.000297
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.,

секретар судового засідання Іванес Х.О.

за участю : представника позивача Король Р.М.

розглянувши у відкритому судовому з асіданні в залі суду в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Ліквідаційної комісії Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, стягнення середньомісячного заробітку та середнього заробітку за час затримки виплати різниці в посадових окладах,-

встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , який з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 різниці в посадових окладах під час тимчасового виконання обов`язків першого заступника начальника-начальника слідчого відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області за період з 01.04.2013 по 23.10.2013 року;

- зобов`язати ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та Ліквідаційну комісію Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю грошового забезпечення у зв`язку із різницею в посадових окладах між посадовим окладом першого заступника начальника-начальника слідчого відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та посадовим окладом першого заступника начальника-начальник слідчого відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області за період з 01.04.2013 по 23.10.2013 року в сумі 1400 грн;

- стягнути з ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та ліквідаційної комісії Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки виплати різниці в посадових окладах під час тимчасового виконання обов`язків першого заступника начальника - начальника слідчого відділу ЛМУ ГУМВС України у Львівській області за період з 01.04.2013 по 23.10.2013 року при звільненні з органів внутрішніх справ з 05.11.2015 по 13.11.2019 в сумі 511 254,82 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 15.11.2012 по 29.04.2013 перебував на посаді першого заступника начальника відділу-начальник слідчого відділення Шевченківського районного відділу ЛМУ ГУМВС. В період з 29.04.2013 по 21.10.2013 перебував на посаді першого заступника начальника РВ-начальник слідчого відділення Шевченківського районного відділу ЛМУ ГУМВС. Згідно з витягу з наказу №100 о/с від 29.03.2013 «По особовому складу» на ОСОБА_1 покладено обов`язки першого заступника начальника відділу-начальника слідчого відділення Шевченківського районного відділу ЛМУ ГУМВС з 01.04.2013 покладено виконання обов`язків першого заступника начальника управління-начальника слідчого відділу Львівського міського управління ГУМВС, які останній виконував до призначення на вказану посаду до 23.10.2013.

Як зазначив позивач, у відповідь на адвокатський запит від 26.11.2018 №К-28/Аз/05/17-2018 ліквідаційна комісія Головного управління МВС України у Львівській області повідомила, що посадовий уклад першого заступника начальника-начальник слідчого відділу ЛМУ ГУМВС України у Львівській області становив 1350 грн, а посадовий оклад першого заступника начальника-начальник слідчого відділення Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області становив 1150 грн. Окрім цього, в період служби з 01.04.2013 по 20.10.2013 ОСОБА_1 було нараховане грошове забезпечення за основною штатною посадою-першого заступника начальника відділу-начальник слідчого відділення Шевченківського районного відділу ЛМУ ГУМВС, посадовий оклад якої є менший, аніж посадовий оклад посади за кою останній виконував тимчасові обов`язки.

Зазначає, що в результаті протиправних дій відповідачів за період з квітня по жовтень 2013 йому не доплачено до заробітної плати різницю в посадових окладах і розмірі 200 грн за кожен місяць, а всього 1400 грн. Згідно довідки №677/75 від 17.04.2018 вбачається, що станом на 04.11.2015 на день звільнення з служби МВС України, вказані кошти позивачу виплачені не були, що є грубим порушенням з сторони відповідачів ст. 43 Конституції України.

Наголосив, оскільки відповідачами не проведено повного розрахунки з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач подав пояснення на адміністративний позов, в яких зазначив що позовні вимоги є безпідставними та такими що не підлягають до задоволення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 15 листопада 2012 по 29.04.2013 перебував на посаді першого заступника начальника відділу-начальник слідчого відділення Шевченківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справи України у Львівській області. В період з 29.04.2013 по 21.10.2013 ОСОБА_1 перебував на посаді першого заступника начальника РВ-начальник слідчого відділення Шевченківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та з 23.10.2013 по 04.11.2015 на посаді першого заступника начальника міського управління-начальник слідчого відділу львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, що підтверджується відомостями з послужного списку №М-062236.

04 листопада 2015 року ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п. 64 «г» через скорочення штатів.

Представник позивача було надіслано запити до Головного управління МВС у Львівській області про надання інформації про грошове забезпечення, посадовий оклад начальника слідчого відділу ЛМУ ГУМВСУ у Львівські області та оклад першого заступника начальника-начальник слідчого відділення Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, надання наказу про призначення ОСОБА_1 виконуючим обов`язки першого заступника начальника міського управління-начальника слідчого відділу Львівського міського управління ГУМВСУ та деякі інші питання.

Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на запити представника позивача листами від 19.11.2018 та 26.11.2018 надали витяг з наказу ГУМВСУ у Львівській області від 29.03.2013 №100 о/с про призначення ОСОБА_1 виконуючим обов`язки першого заступника начальника міського управління-начальника слідчого відділу Львівського міського управління ГУМВС, довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 за квітень-жовтень 2013, за вересень-жовтень 2015 та інформацію щодо відпусток за 2013-2015 роки, та посадових окладів начальника слідчого відділу ЛМУ ГУМВСУ у Львівські області та першого заступника начальника-начальник слідчого відділення Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області.

Ознайомившись з наданими документами позивач встановив вчинення протиправних дій відповідачами щодо не доплаченої до заробітної плати різниці в посадових окладах за період з квітня по жовтень 2013 року в розмірі 200 грн за кожен місяць, звернувся до суду за захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки регулювалися Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію».

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про міліцію» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Згідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виплата грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується, зокрема Міністерством внутрішніх справ.

При цьому, наказом МВС України від 31 грудня 2007 року №499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ» затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ( далі Інструкція №499), згідно якої: грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.

Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Слід зазначити, що позивач у період з 01.04.2013 по 23.10.2013 року перебуваючи на посаді першого заступника начальника- начальник слідчого відділення Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області тимчасово виконував обов`язки першого заступника начальника начальник слідчого відділу ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області згідно наказу від 29.03.2013 №100 о/с, що підтверджено матеріалами справи та не було спірним між сторонами.

При цьому, згідно довідки про грошове забезпечення від 26.11.2018, у період служби з 01.04.2013 по 20.10.2013 ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення за посадою першого заступника начальника відділу начальник слідчого відділення Шевченківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства України у Львівській області.

Відтак, з вищенаведеного вбачається, що посадовий оклад за основною штатною посадою, яку займав позивач першого заступника начальника відділу начальник слідчого відділення Шевченківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України Львівській області, був менший, ніж посадовий оклад за посадою першого заступника начальника відділу начальника слідчого відділення Шевченківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області, яку тимчасово обіймав позивач у період часу квітень-жовтень 2013 року.

Суд зазначає, що на момент звільнення позивача з органів внутрішніх справ, правовідносини стосовно цього регулювались окремим спеціальним законодавчим актом, а саме Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим Постановою КМУ від 29.07.1991 року №114 (надалі - Положення №114).

Згідно вимог п.3.1.1.2 Інструкції з організації обліку кадрів у системі в МВС України, затвердженої наказом МВС України 30.12.2005 року № 1276, тимчасове покладання обов`язків по посаді здійснюється шляхом видання наказу по особовому складу. Згідно п. 3.1. цієї ж Інструкції накази по особовому складу видаються посадовими особами, яким надано право присвоювати спеціальні та військові звання, а також призначати на посади та звільняти працівників з органів внутрішніх справ.

Статтею 40 Положення №114 призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції, а відповідно до п. б вказаної статті при цьому враховується таке: безперервний строк тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою не повинен перевищувати двох місяців, а за не вакантною - чотирьох місяців.

При необхідності термінового заміщення вакантної посади дозволяється прямому начальникові - від начальника відділу внутрішніх справ району, йому рівних і вище, з дозволу начальника, який користується правом призначення на цю посаду, тимчасово призначити особу начальницького складу на вакантну посаду на строк не більше одного місяця (п. д ст. 40 Положення №114).

Таким чином, позивач тимчасово виконував обов`язки першого заступника начальника управління начальника слідчого відділу Львівського міського управління Головного управління міністерства внутрішніх справ відповідно до Наказу ГУМВС України у Львівській області №100 о/с від 29.03.2013 року «Про покладення виконання обов`язків першого заступника начальника відділу начальника слідчого відділення Шевченківського районного відділу ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області» у період з 01.04.2013 року по 23.10.2013 року, а посадовий оклад нараховано йому за всі ці періоди як першому заступнику начальника відділу начальник слідчого відділення Шевченківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України Львівській області, оклад якого є нижчий за оклад по тій посаді, на якій позивач тимчасово виконував обов`язки.

Відповідно до пункту 2.2.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС від 31.12.2007 року № 499, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 205/14896, особам рядового і начальницького складу, що обіймають штатні посади, на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами з вищими посадовими окладами в тому самому органі, виплачуються посадові оклади за посадами, що тимчасово виконуються. Строк тимчасового виконання обов`язків за посадою обчислюється з дня видання керівником органу внутрішніх справ наказу про призначення особи рядового або начальницького складу до тимчасового виконання обов`язків за посадами і до дня видачі наказу про звільнення від виконання обов`язків за посадою. Різниця в окладах за основною посадою і посадою, за якою тимчасово виконуються обов`язки, виплачується за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць. Безперервний строк тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою не повинен перевищувати двох місяців, а за невакантною - чотирьох місяців. Строк тимчасового виконання обов`язків за невакантними посадами не обмежується, якщо ці посади займають особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, що перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (шестирічного віку - за медичними показниками). А відповідно до п. 4.1 зазначеної Інструкції при переміщенні, переведенні, а також звільненні осіб рядового і начальницького складу фінансовий апарат (бухгалтерія) зобов`язаний задовольнити їх усіма належними видами грошового та дорожнього забезпечення і про виплачені суми зробити відповідні записи в грошовому атестаті, зразок якого наведено у додатку до цієї Інструкції.

Тобто, враховуючи вищевикладені положення законодавства, позивачу у періоди тимчасового виконання ним обов`язків першого заступника начальника управління начальника слідчого відділу Львівського міського управління Головного управління міністерства внутрішніх справ відповідно до Наказу ГУМВС України у Львівській області №100 о/с від 29.03.2013 року «Про покладення виконання обов`язків першого заступника начальника відділу начальника слідчого відділення Шевченківського районного відділу ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області» у період з 01.04.2013 року відповідачі повинні були нараховувати та виплачувати посадовий оклад за посадою, за якою він тимчасово виконував обов`язки, а саме відповідно за посадою першого заступника начальника управління начальника слідчого відділу Львівського міського управління Головного управління міністерства внутрішніх справ у розмірі 1350 грн, а не за його основною штатною займаною посадою першого заступника начальника відділу начальник слідчого відділення Шевченківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України Львівській області у розмірі 1150 грн.

Таким чином, позивач, перебуваючи на штатній займаній посаді першого заступника начальника відділу начальник слідчого відділення Шевченківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України Львівській області, тимчасово виконував обов`язки першого заступника начальника управління начальника слідчого відділу Львівського міського управління Головного управління міністерства внутрішніх справ відповідно до Наказу ГУМВС України у Львівській області №100 о/с від 29.03.2013 року «Про покладення виконання обов`язків першого заступника начальника відділу начальника слідчого відділення Шевченківського районного відділу ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області» у період з 01.04.2013 року. Відповідно позивач перебував на штатній посаді та тимчасово виконував обов`язки на посаді з вищим посадовим окладом, при цьому грошове забезпечення йому повинно було нараховуватись за посадою з вищим посадовим окладом, натомість нарахування проводилось за посадовим окладом за займаною посадою з меншим посадовим окладом.

Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 різниці в посадових окладах під час тимчасового виконання обов`язків першого заступника начальника-начальника слідчого відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області за період з 01.04.2013 по 23.10.2013 року та зобов`язати ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та Ліквідаційну комісію Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю грошового забезпечення у зв`язку із різницею в посадових окладах між посадовим окладом першого заступника начальника-начальника слідчого відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та посадовим окладом першого заступника начальника-начальник слідчого відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області за період з 01.04.2013 по 23.10.2013 року в сумі 1400 грн підлягають до задоволення.

Щодо позовної вимоги стягнути з ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та ліквідаційної комісії Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки виплати різниці в посадових окладах під час тимчасового виконання обов`язків першого заступника начальника - начальника слідчого відділу ЛМУ ГУМВС України у Львівській області за період з 01.04.2013 по 23.10.2013 року при звільненні з органів внутрішніх справ з 05.11.2015 по 13.11.2019 в сумі 511 254,82 грн, суд зазначає наступне.

Законом України «Про міліцію», Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», Положенням №114 та Інструкцією №499 не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст. ст. 116, 117 КЗпП України, що не заборонено спеціальним законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 21-352а13).

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України.

Верховний Суд у постанові від 06.06.2018 року у справі № 803/1105/16 (провадження № К/9901/11863/18) також наголосив на правомірності посилання судів попередніх інстанцій в аналогічних правовідносинах на норми трудового законодавства, вказавши, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд критично оцінює посилання представника відповідача на те, що норми Кодексу законів про працю України в даному випадку не можуть застосовуватись.

Разом із тим суд вважає, що заявлені позивачем вимоги у цій частині позову, яка стосується стягнення середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у даному випадку є дещо передчасними.

Так, для з`ясування усіх обставин по справі та визначення розміру середнього заробітку при звільненні мають враховуватись такі обставини, як розмір недоплаченої суми грошового забезпечення, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Водночас, у матеріалах справи відсутні розрахунки суми нарахованої та невиплаченої грошової компенсації.

Нарахування грошової компенсації належить до дискреційних повноважень відповідача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині наразі є передчасними, фактично спрямовані на урегулювання тих відносин, які відбудуться в майбутньому, тобто після виконання судового рішення про виплату грошової компенсації, а тому не підлягають задоволенню.

Щодо клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог про визнання протиправної бездіяльності Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 різниці в посадових окладах під час тимчасового виконання обов`язків першого заступника начальника-начальника слідчого відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області за період з 01.04.2013 по 23.10.2013 року та стягнути з ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та ліквідаційної комісії Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки виплати різниці в посадових окладах під час тимчасового виконання обов`язків першого заступника начальника - начальника слідчого відділу ЛМУ ГУМВС України у Львівській області за період з 01.04.2013 по 23.10.2013 року, з 05.11.2013 по день постановлення рішення по справі при звільненні з органів внутрішніх справ, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Так, дійсно позовні вимоги є похідними в межах проходження, звільнення з публічної служби. Проте, у відповідності до ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з абз.1-2 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В своєму рішенні Верховний Суд від 31.01.2018 в справі №813/7926/14 зазначив, що Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" зазначив, що положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Крім того, Верховний Суд в своєму рішенні зазначив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що відповідач помилково прийшов до висновку, про те що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки строки звернення до суду у даній категорії справ не застосовуються.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову частково.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 різниці в посадових окладах під час тимчасового виконання обов`язків першого заступника начальника-начальника слідчого відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області за період з 01.04.2013 по 23.10.2013 року.

Зобов`язати ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та Ліквідаційну комісію Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю грошового забезпечення у зв`язку із різницею в посадових окладах між посадовим окладом першого заступника начальника-начальника слідчого відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та посадовим окладом першого заступника начальника-начальник слідчого відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області за період з 01.04.2013 по 23.10.2013 року в сумі 1400 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27 грудня 2019 року.

Суддя Гулкевич І.З.