Справа № 808/2669/17
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2019-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 грудня 2019 року

Київ

справа №808/2669/17

адміністративне провадження №К/9901/52073/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Мартинюк Н.М.,

суддів Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №808/2669/17

за позовом ОСОБА_1

до Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області

про визнання протиправним і скасування висновку,

за касаційною скаргою Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року (прийняту у складі: головуючого судді Бойченко Ю.П.)

і постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року (прийняту у складі: головуючого судді Ясенова Т.І., суддів Головко О.В., Суховарова А.В.).

УСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у вересні 2017 року звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним і скасувати висновок від 13 травня 2016 року №3464/10/08-27-13-02 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» стосовно ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що під час проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» стосовно позивача, відповідач порушив порядок проведення такої перевірки, оскільки позивача не повідомили про необхідність надання письмових пояснень щодо виявлених невідповідностей у декларації.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Запорізький окружний адміністративний суд постановою від 8 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року, адміністративний позов задовольнив. Визнав протиправним і скасував висновок Державної податкової інспекції у Комунарському районі міста Запоріжжя Державної фіскальної служби у Запорізькій області від 13 травня 2016 року №3464/10/08-27-13-02 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» стосовно позивача.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідач, приймаючи оскаржуваний висновок, порушив вимоги Порядку проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 3 листопада 2014 року №1100 і вимоги Закону України «Про очищення влади». Зокрема, відповідач не перевірив доходи позивача за період до придбання квартири, а саме за 2004, 2005 рік.

Крім того, позивача було позбавлено права надати пояснення щодо виявлених розбіжностей, що є порушенням прав особи, щодо якої проводиться перевірка і не відповідає засадам, які закріплені у Законі України «Про очищення влади». Зазначене свідчить про неповне з`ясування відповідачем усіх фактів та обставин, що мають значення для прийняття рішення, а оскаржуваний висновок є необґрунтованим і таким, що не відповідає критеріям встановленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечення)

У касаційній скарзі Запорізька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі також - «Інспекція») просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року і постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Зокрема, скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій при вирішенні справи неповно з`ясовано обставин справи, неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідач посилається на те, що судами першої й апеляційної інстанцій не надано належної оцінки відомостям про доходи фізичної особи, які були отримані з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків Державної фіскальної служби України. Зокрема, за період з 01.01.2001 по 30.09.2006 відсутня інформація про доходи позивача.

Отже, на думку відповідача, ним проведено перевірку у відповідності до норм чинного законодавства, письмове пояснення і відповідні документи стосовно джерел отримання коштів на купівлю квартири позивача не були надані. Внаслідок чого, у висновку зазначено, що вартість майна (майнових прав), вказаного позивачем у декларації, набутої позивачем за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», не відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 із законних джерел.

Позивач подала відзив на касаційну скаргу, в якому заперечує проти задоволення касаційної скарги, посилаючись на її безпідставність, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін. Крім того, позивач зазначає, що для проведення належної перевірки, контролюючий орган повинен направити запити до відповідних органів для встановлення всіх доходів, отриманих із законних джерел, і отримати пояснення і всі необхідні документи від особи, щодо якої проводиться перевірка. Проте, відповідач цього не зробив, чим порушив вимоги законодавства.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами першої й апеляційної інстанцій встановлено, що позивач з 5 квітня 2011 року обіймає посаду головного спеціаліста Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району.

17 березня 2016 року Запорізька міська рада направила до Державної податкової інспекції у Комунарському районі міста Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі також - «ДПІ у Комунарському районі міста Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області») запит №01/02-16/01595 про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» щодо ОСОБА_1 , який отримано ДПІ у Комунарському районі міста Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області 21 березня 2016 року.

За результатом проведеної перевірки складено висновок від 13 травня 2016 року №3464/10/08-27-13-02, відповідно до якого в ході проведеної перевірки встановлено, що вартість майна, зазначеного позивачем у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2015 рік, набутого позивачем за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади» не відповідають наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 із законних джерел. Зокрема, 15 серпня 2005 року ОСОБА_1 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу №4564.

Відповідно до умов зазначеного договору квартира була придбана позивачем за 10 881,00 грн. На запит ДПІ у Комунарському районі міста Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області від 15 квітня 2016 року №2882 щодо вартості майна та джерел отримання грошових коштів на купівлю зазначеного майна ОСОБА_1 , остання не надала відповідні документи та пояснення.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ

Закон України «Про очищення влади» визначає правові й організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права і прав людини в Україні.

У розумінні частини першої статті 1 зазначеного Закону очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про очищення влади» (тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України Віктором Януковичем, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади» встановлено, що протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади» заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

За приписами частини восьмої статті 3 Закону України «Про очищення влади» заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, перевірка стосовно яких встановила недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, складених за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених пунктами 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про очищення влади» передбачено, що особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - «заява»).

В силу приписів пункту 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», перевірці підлягає достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі - «декларація»), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Процедура проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки достовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», зазначених особами, перелік яких наведено у пунктах 1-11 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік, за формою, встановленою Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» визначена Порядком проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 3 листопада 2014 року №1100, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 4 листопада 2014 року за №1385/26162 (надалі також - «Порядок №1100»).

Пунктом 2 Порядку №1100 встановлено, що перевірки проводяться апаратом Державної фіскальної служби України, а також її територіальними органами (державними податковими інспекціями) за місцем проживання особи, стосовно якої проводиться перевірка.

За приписами пункту 3 Порядку №1100 загальний алгоритм проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки включає такі складові:

1) отримання від керівника відповідного органу, передбаченого частиною четвертою статті 5 Закону, запиту про проведення перевірки достовірності відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також копії декларації цієї особи;

2) одержання у разі необхідності та в межах повноважень, визначених Податковим кодексом України, від державних органів, органів місцевого самоврядування, банків, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації, копій підтвердних документів, які стосуються відомостей, зазначених у декларації, у тому числі копії трудової книжки (послужного списку) особи, стосовно якої проводиться перевірка;

3) проведення перевірки, що фактично полягає в:

аналізі наявної в контролюючого органу податкової інформації щодо доходів, отриманих особою, стосовно якої проводиться перевірка, з метою з`ясування джерел їх отримання, в тому числі щодо повноти їх відображення в декларації;

порівнянні відомостей про вказане в декларації майно (майнові права), набуте (набуті) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, з наявною в контролюючого органу податковою інформацією про майно (майнові права) такої особи з метою з`ясування достовірності відомостей щодо його (їх) наявності;

порівняльному аналізі наявної інформації з метою з`ясування відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел;

4) повідомлення особі, стосовно якої проводиться перевірка, про виявлення перевіркою всіх недостовірностей та/або невідповідностей;

5) одержання від особи, стосовно якої проводиться перевірка, письмового пояснення та підтвердних документів щодо виявлених перевіркою недостовірностей та/або невідповідностей з метою обов`язкового їх розгляду та врахування при підготовці висновку про перевірку;

6) підготовка висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", за встановленою формою (далі - висновок про результати перевірки) та надсилання його відповідному органу, від якого отримано запит про перевірку та копію декларації особи, стосовно якої проводилася перевірка.

Відповідно до абзацу другого пункту 4 Порядку №1100 при перевірці контролюючим органом використовується інформація, надана особою, стосовно якої проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом контролюючого органу, а також інформація, що надходить від суб`єктів інформаційних відносин та платників податків (фізичних та юридичних осіб) в установленому законом порядку.

Пунктом 6 Порядку №1100 визначено, що для перевірки використовуються дані, що зазначені у відповідних розділах декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також дані про фізичних осіб, які включаються до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інформаційної системи «Податковий блок», зокрема про: джерела отримання доходів; об`єкти оподаткування; суму нарахованих та/або виплачених доходів.

Під час перевірки пошук наявної в інформаційних ресурсах контролюючих органів податкової інформації щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, здійснюється з використанням реєстраційного номера облікової картки платника податків, зазначеного в позиції 1 декларації. У разі відмови такої особи через свої релігійні переконання від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків такий пошук здійснюється за прізвищем, ім`ям, по батькові, серією та номером паспорта громадянина України, які зазначені в позиції 1 декларації.

Отримана та узагальнена податкова інформація порівнюється на предмет її достовірності з даними, вказаними в декларації.

За результатами такого порівняння встановлюється відсутність/наявність недостовірностей та/або невідповідностей між податковою інформацією та вказаними в декларації відомостями, а також відсутність/наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо особою, стосовно якої проводиться перевірка, не вказано або вказано неповну інформацію про таке майно (майнові права) у декларації.

Наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо вартість такого майна (майнових прав) перевищує суму доходів, отриманих із законних джерел.

Про встановлення недостовірності відомостей, які підлягали перевірці згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону, вказується у висновку про результати перевірки у разі, якщо вартість майна (майнових прав), набутого (набутих) особою, стосовно якої проводилася перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, перевищує суму доходів, отриманих із законних джерел.

Згідно з пунктом 12 Порядку №1100 у разі встановлення за результатами перевірки недостовірностей та/або невідповідностей у будь-якому з розділів декларації контролюючий орган, крім одержання в межах своїх повноважень від державних органів, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації та копій необхідних документів щодо зазначених відомостей, протягом трьох робочих днів з дня виявлення таких недостовірностей та/або невідповідностей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня отримання запиту та копії декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, повідомляє про них таку особу з метою отримання пояснень причин виникнення недостовірностей та/або невідповідностей та копій документів, які підтверджують зазначені у декларації відомості.

Особа, стосовно якої проводиться перевірка, не пізніше ніж на п`ятнадцятий робочий день з дня отримання нею відповідного повідомлення надає письмове пояснення за такими фактами та підтвердні документи, які є обов`язковими для розгляду та врахування відповідним контролюючим органом при підготовці висновку про результати перевірки.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - «КАС України») суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги і на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

Стосовно неправильного застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм процесуального права, невірного встановлення обставин справи судами першої й апеляційної інстанцій

Аналіз частини десятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» дає підстави для висновку, що органи Державної фіскальної служби здійснюють перевірку осіб, зазначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», за двома критеріями: 1) достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), указаного (указаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру; 2) відповідність вартості майна (майнових прав), набутого за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Водночас інформація про недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) не може бути підставою для застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади», якщо не буде встановлено, що таке майно було набуте за час перебування на посадах, визначених пунктами 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», і його вартість не відповідає доходам, отриманим із законних джерел.

Як установлено судами попередніх інстанцій, висновок про невідповідність наявній податковій інформації про доходи, отримані позивачем ґрунтується на відсутності даних щодо вартості майна та джерел отримання грошових коштів на купівлю квартири АДРЕСА_1 .

Зазначене нерухоме майно було придбане позивачем у період перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади».

Проте, відповідачем не надано жодних доказів здійснення перевірки фінансового стану ОСОБА_1 за 2004, 2005 рік, і, безпосередньо, отримання позивачем грошових коштів із незаконних джерел.

Крім того, відповідно до пунктів 27, 28 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №563 (далі також - «Порядок №563») у разі встановлення за результатами перевірки недостовірності відомостей, зазначених у пункті 2 частини п`ятої статті 5 Закону про очищення влади, ДФС протягом трьох робочих днів з дня виявлення всіх фактів недостовірності та/або невідповідності відомостей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня надходження запиту та копії декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, повідомляє про них зазначеній особі.

Особа, стосовно якої проводиться перевірка, не пізніше ніж на п`ятнадцятий робочий день з дня отримання нею відповідного повідомлення надає письмове пояснення за фактами, зазначеними у пункті 27 цього Порядку, та підтвердні документи, які є обов`язковими для розгляду та врахування ДФС під час підготовки висновку про перевірку.

Аналізуючи викладені норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що обов`язковою умовою проведення перевірки є відібрання пояснень у особи, що перевіряється, для обов`язкового врахування їх при складанні висновку.

У разі, коли в особи такі пояснення не відбиралися, або ж, коли особа не могла з поважних причин подати письмові зауваження у встановлений строк, такі дії є порушенням права позивача на надання пояснень, що передбачено Законом України «Про очищення влади» та Порядком №563, а відповідний висновок є передчасним.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач не надав жодних документальних підтверджень щодо направлення позивачу повідомлення про виявлення недостовірностей та/або невідповідностей у декларації останнього.

Лист від 15 квітня 2016 року №2812 про надання пояснень й їх документального підтвердження щодо вартості майна і джерел отримання грошових коштів на купівлю квартири, який міститься у матеріалах справи не є належним доказом, оскільки даний лист направлено контролюючим органом на адресу за якою позивач не проживає.

Доводи відповідача стосовно вжиття заходів щодо повідомлення і запрошення позивача для надання пояснень спростовано наявними в матеріалах справи доказами, а також не доведено належними доказами при розгляді справи судами попередніх інстанцій.

При цьому судами першої й апеляційної інстанцій вірно встановлено і не спростовано відповідачем, що будь-яких інших заходів щодо повідомлення позивача про виявленні недостовірності відомостей зазначених в декларації і відповідно отримання від неї письмових пояснень чи документів, відповідачем не вчинялося. Хоча одним із таких заходів, щодо повідомлення позивача могло бути надсилання відповідного запиту на адресу місця роботи позивача, а саме до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району.

Отже, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що відповідач позбавив позивача гарантованого законом права надати пояснення причин виникнення недостовірностей та/або невідповідностей і копій документів, які підтверджують зазначені у декларації відомості, чим порушив порядок проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», який визначений нормами Порядку №1100 і Закону України «Про очищення влади».

Проте, позивачем відповідне документальне підтвердження щодо достовірності відомостей викладених у декларації та відповідності вартості майна і джерел отримання коштів, надано до суду.

Відповідно до частини 11 статті 5 Закону України «Про очищення влади», складений у відповідності до даної статті Закону висновок може бути оскаржений особою в судовому порядку.

Отже, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивача було позбавлено права надати пояснення щодо виявлених розбіжностей, що є порушенням прав особи, щодо якої проводиться перевірка і не відповідає засадам, які закріплені в Законі України «Про очищення влади», що, в свою чергу, свідчить про неповне з`ясування відповідачем усіх фактів і обставин, що мають значення для прийняття рішення. Відтак, оскаржуваний висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади» від 13 травня 2016 року №3464/10/08-27-13-02 стосовно позивача є необґрунтованим і таким, що не відповідає критеріям встановленим частиною 3 статті 2 КАС України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), а тому його належить скасувати.

Підсумовуючи викладене в сукупності, Верховний Суд зазначає, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди, під час розгляду справи, не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що доводи наведені в касаційній скарзі, не спростовують правильність висновку судів першої й апеляційної інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на результат касаційного перегляду справи судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року і постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………

…………………………….

…………………………….

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду