Справа № 520/3839/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 р. Справа № 520/3839/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача Борбунюк О.О.

представника відповідача Гончар Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2019, суддя Горшкова О.О., 61022, майдан Свободи, 6, Харків, повний текст складено 08.08.19 по справі № 520/3839/19

за позовом ОСОБА_1

до Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Слобожанської митниці Держмитслужби (далі відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2019/001386/2 від 20.02.2019 Харківської митниці ДФС;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA 807190/2019/01121 від 20.02.2019 Харківської митниці ДФС;

- стягнути з Харківської митниці ДФС за рахунок бюджетних асигнувань yа користь позивача - ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн. та зі сплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5499,85 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись з даним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийнявши по справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що ані митним органом, ані судом першої інстанції жодними доказами не підтверджено причину та послідовну неможливість використання митним органом інших методів визначення митної вартості Крім того, не підтверджено невідповідність поданих до митного оформлення разом з митною декларацією документів та неправильність визначення митної вартості саме декларантом, натомість зроблено лише припущення щодо фактичних обставин у справі. Натомість, позивачем надано суду докази правильного визначення митної вартості, жодного доказу судом не було визнано недопустимим або поставлено під сумнів задекларовані позивачем значення митної вартості, а тому вважає висновки суду першої інстанції такими, що суперечать фактичним осбтавинам у справі.

Щодо застосування судом та митним органом SCHWAKE, позивач зазначив, що Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 за №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395 (далі - Методика), визначено перелік рекомендованих нормативно-правових актів, методичної, довідкової литератури та комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням, у якому є періодичний довідник Super SCHWAKE Eurotax, Швейцарія. Вимоги даної методики обов`язкові під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, проте, у даному випадку, така експертиза чи експертне дослідження відповідачем не здійснювалися. Тому відповідачем не наведено достатніх підстав правомірності проведеного розрахунку митної вартості у такий спосіб та за довільною методикою без врахування технічного стану транспортного засобу, що безумовно впливає на митну вартість вказаного товару.

Крім того, позивач послався на те, що відповідачем не проведено необхідної консультації у належний спосіб. Саме лише посилання на проведення відповідачем консультації не можна вважати таким, що відповідає нормам закону.

Зміст рішення про коригування митної вартості не відображає використаних джерел цінової інформації та відповідного обгрунтування числового значення митної вартості товарів, а також конкретних фактів, які вплинули на таке коригування.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2019 задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення та ухвалою колегії суддів від 15.10.2019 відкрито апеляційне провадження у справі.

30 жовтня 2019 року відповідачем до суду направлено відзив, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В обгрунтування своєї позиції відповідач послався на те, що під час митного оформлення товару позивачем не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Оскільки транспортний засіб придбано позивачем у юридичної особи, останній мав надати покупцю квитанцію про оплату чи інший документ на підтвердження отримання коштів від покупця. Надані позивачем з позовною заявою платіжне доручення від 17.12.2018 та договір купівлі-продажу від 12.12.2018, під час митного оформлення надані не були. Позивачем було надано лише інвойс від 19.12.2018 на суму 2300,00 євро.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2019 закінчено підготовку до розгляду та призначено справу у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019 задоволено клопотання Харківської митниці ДФС, проведено заміну відповідача у справі на належного Слобожанська митниця Держмитслужби.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

19.02.2019 до митного поста «Харків-автомобільний» Харківської митниці ДФС особою уповноваженою на декларування ФОП ОСОБА_2 подана до митного контролю та митного оформлення електронна митна декларація № UA807190/2019/006264 (далі - МД) на товар «Легковий автомобіль марки: LEXUS, модель RХ300 - 1 шт., що був у використанні, для користування по дорогах загального користування, призначений для перевезення пасажирів. Тип двигуна - бензин, з робочим об`ємом циліндрів двигуна V=2995 куб. см., VIN: НОМЕР_1 ...».

Відповідно до відомостей граф 8 та 9 вказаної МД одержувач та особа відповідальна за фінансове врегулювання ОСОБА_1 .

У вказаній МД декларантом була визначена та заявлена за основним методом митна вартість ТЗ позивача у розмірі 2300,00 Євро на підставі інвойсу від 19.12.2018 № ІТКЕ-0010-2115.

Для підтвердження заявленої митної вартості ТЗ позивача особою, уповноваженою на декларування товарів ФОП ОСОБА_2 були надані, зокрема, наступні документи, зазначені в графі 44 вказаної ЕМД:

- за кодом 0380 інвойс № ІТКЕ-0010-2115 від 19.12.2018;

- за кодом d1721 акт митного огляду від 18.02.2019;

- за кодом d2800 технічний паспорт ТЗ № А003056СА17 від 22.02.2017;

- за кодом d4207 договір про надання послуг митного брокера від 14.02.2019;

- за кодом d9000 інші некласифіковані документи (картка фізичної особи-платника податків від 09.06.1997);

- за кодом d9202 касовий ордер, що підтверджує сплату митних та інших платежів від 14.02.2019;

- за кодом d9802 паспорт фізичної особи.

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості транспортного засобу (далі - ТЗ) позивача посадовими особами митного поста Харківавтомобільний, АСМО Інспектор згенеровано профіль ризику (код 105-2: Контроль правильності визначення митної вартості товарів): вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення В за VIN-кодами: TJHF31U800012530, валюта EUR, вартість 6990,00.

19.02.2019 до відділу контролю митної вартості управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання Харківської митниці ДФС підрозділом митного оформлення був направлений запит № 1586 «щодо вирішення складного випадку визначення митної вартості».

19.02.2019 декларантом надісланий лист № 42/190219 щодо неможливості надання додаткових документів та з проханням про надання рішення про коригування митної вартості товару (копія листа додається). 20.02.2019 Харківською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості оцінюваних товарів №11А807000/2019/001386/2 за резервним методом.

08.02.2019 Харківською митницею ДФС була оформлена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807190/2019/01121, якою було відмовлено в митному оформленні ТЗ позивача за ЕМД №UA807190/2019/001386/2 від 20.02.2019 .

Товар позивача було оформлено та випущено у вільний обіг за новою митною декларацією МД №807190/2019/006613 від 20.02.2019.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для його задоволення.

Суд апеляційної інстанції з даними висновками суду не погоджується, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням наведеного, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

З письмових доказів у справі слідує, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем у зв`язку з не визнанням заявленої декларантом (позивачем) митної вартості товару.

Такі висновки грунтуються на твердженні відповідача про те, що подані декларантом документи є неповними, а саме не надано до митниці документального підтвердження ціни, що сплачена за товар, доказів вартості перевезення транспортного засобу до митного кордону України.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі - МК України), є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч. 2 ст. 52 МК України).

Згідно п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. (п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України)

Відповідно до ст.57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларантові. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи.

Колегія суддів зазначає, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16, від 03.04.2018 по справі № 826/8797/16, від 19.03.2019 по справі №810/4116/17.

Разом з тим, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 по справі №809/1469/16.

Частинами 1 та 2 статті 55 МК України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

З рішення про коригування митної вартості товарів від 20.02.2019 слідує, що останнє прийнято з підстав невідповідності обраного декларантом методу визначення митної вартості, в зв`язку з тим, що 1) використані декларантом відомості не підтверджені документально, подані документи містять розбіжності та не містять відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена та у зв`язку з ненаданням декларантом додатково витребуваних документів, передбачених ч. 3 ст. 53 МК України, 2) ненадання декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари, 3) ненадання декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на подібні товари, 4) ненадання декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні чи подібні товари, які продаються на митній території України, 5) ненадання декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформації та документів, які мали вплив на процес формування ціни товару: на матеріали та витрати. Понесені виробником в зв`язку з виробництвом товарів, витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання митного кордону України, прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну.

Згідно приписів ч. 4 ст. 57 МК України, контролюючий орган, перед застосуванням другорядних методів, зобовязаний провести процедуру консультацій з декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час такої консультації орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

На підтвердження дотримання процедури проведення консультацій з позивачем відповідно до вимог ч. 4 ст. 57 МК України, відповідачем надано скріншот з АСМО Інспектор, в якій міститься відмітка про повідомлення декларанту 19.02.2019 про те, що після проведеної консультації, на підставі наявної інформації (оцінка по SCHWAKE), запропоновано визначити митну вартість автомобілю 7174,41 євро.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що саме лише посилання на проведення консультації відповідним записом у наданому відповідачем скріншоті з АСМО Інспектор за відсутності будь-яких доказів її проведення, зокрема інформації щодо дати її проведення, з якими особами проведено таку консультацію, не є належним доказом проведення останньої та не свідчить про дотримання митним органом встановленої МК України процедури.

Колегія суддів зазначає, що згідно правових висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 30.10.2018 в справі №826/25605/15, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Судовим розглядом встановлено, що на час ввезення позивачем транспортного засобу «Легковий автомобіль марки: LEXUS, модель RХ300 на митну територію України та здійснення митних формальностей, даний транспортний засіб за кодом товару відносився до об`єктів регулювання Тимчасовим порядком виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 № 1077 (далі - Тимчасовий порядок), що не заперечується відповідачем.

Відповідно до п. 2 Тимчасового порядку виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 № 1077 (далі - Тимчасовий порядок) митне оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України здійснюється в порядку, передбаченому законодавством, з особливостями, визначеними цим Тимчасовим порядком.

За змістом п. 6 Тимчасового порядку разом з електронною митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що підтверджує вартість транспортного засобу, реєстраційний документ на транспортний засіб, виданий реєстраційним органом країни реєстрації, та документ, що підтверджує право власності на транспортний засіб або право розпоряджатися та декларувати такий транспортний засіб для вільного обігу на митній території України.

Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 МК України, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації.

Пунктом 8 Тимчасового порядку визначено документи, що можуть подаватися для підтвердження заявленої фактурної вартості транспортних засобів:

1) договір купівлі-продажу або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

2) рахунок-фактура (інвойс);

3) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного транспортного засобу;

4) інші платіжні документи, що підтверджують вартість оцінюваного транспортного засобу та містять реквізити, необхідні для ідентифікації такого транспортного засобу;

5) договір (угода, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку транспортного засобу;

6) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

7) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) продавця транспортного засобу;

8) копія митної декларації країни експорту;

9) висновки про якісні та вартісні характеристики транспортного засобу, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, про вартість транспортного засобу;

10) довідкова інформація щодо вартості у країні експорту транспортних засобів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним транспортним засобам, з вирахуванням із такої вартості сум податків, що підлягають поверненню у країні експорту у зв`язку з вивезенням (експортом) таких транспортних засобів.

Під час судового розгляду встановлено, що декларантом були надані митному органу наступні документи для підтвердження заявленої митної вартості при здійсненні митного оформлення: рахунок-фактура (інвойс) від 19.12.2018, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 18.02.2019, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 22.02.2017, договір про надання послуг митного брокера від 14.02.2019, картка ф.о. платника податків від 09.06.1997, касовий ордер, що підтверджує сплату митних платежів від 14.02.2019, паспортний документ фізичної особи від 08.12.2006.

Вищезазначені документи, надані позивачем на підтвердження митної вартості ввізного товару, відповідають вимогам Тимчасового порядку.

Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 30.05.2012 № 651 (далі Порядок № 651) визначено, що фактурна вартість - ціна товарів, які переміщуються через митний кордон України, зазначена в рахунку (рахунку-фактурі, рахунку-проформі тощо) або іншому документі, що визначає вартість товару.

З огляду на встановлені у справі обставини, декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору, відтак доводи апеляційної скарги про те, що подані документи містять розбіжності та не містять відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, колегія суддів вважає необгрунтованими.

Посилання митного органу на те, що коригування митної вартості здійснено за другорядним методом за допомогою інформації щодо оцінки вживаного транспортного засобу за VIN-кодом, що відповідає VIN-коду транспортного засобу позивача, яка міститься у каталозі програмного продукту SCHWAKE , та було визначено митну вартість транспортного засобу позивача на рівні середньої вартості продажу, зазначеної для продажу цього транспортного засобу, а саме - 7174,41 євро, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відсутня докладна інформація, яка використовувалася митним органом при її визначенні.

Зважаючи на те, що інформація про технічний стан транспортного засобу позивача за наслідками відповідної експертизи не подавалась для оцінки, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав вважати, що зазначена у витязі програмним комплексом SCHWACKE інформація щодо вартості автомобіля є об`єктивною.

Щодо доводів відповідача про спрацювання системи управління ризиками, колегія суддів зазначає, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.02.2019 в справі №805/2713/16-а.

Посилання відповідача на те, що надані позивачем з позовною заявою платіжне доручення від 17.12.2018 та договір купівлі-продажу від 12.12.2018, під час митного оформлення надані не були, колегія суддів вважає такими, що не доводять правомірність прийняття митницею оскаржуваних рішень, оскільки надані позивачем під час митного оформлення документи на підтвердження митної вартості ввізного товару, відповідають вимогам Тимчасового порядку.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що декларантом для підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості товару були подані необхідні документи, відповідно до Тимчасового порядку, які за своїм змістом не суперечать один одному і не містять жодних розбіжностей, а митним органом не доведено обставин, які б давали підстави для сумнівів щодо достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною товару. Інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ("Серявін та інші проти України").

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи учасників справи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З огляду на вищезазначене та враховуючи положення ст. 317 КАС України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції як такого, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Щодо стягнення на користь позивача судових витрат на правничу допомогу по даній справі, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 2- 5 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, до суду першої інстанції представником позивача надано договір про надання адвокатським бюро правової допомоги № 16 від 20.03.2019 додаткову угоду № 1 до договору № 16 від 20.03.2019 розрахунок погодинної вартості професійної правової (правничої) допомоги (гонорару), акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 90 від 22.03.2019, рахунок на оплату № 90 від 22.03.2019, квитанція № 0.0..1 від 25.03.2019 на суму 5499,85 грн.

За змістом ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до ст. 30 цього Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З урахуванням наведеного вище, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок суб`єкта владних повноважень, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Так, згідно додаткової угоди № 1 до договору № 16 від 20.03.2019 розрахунок погодинної вартості професійної правової (правничої) допомоги (гонорару), зазначена професійна правова правнича допомога включає:

1. Консультація 20.03.2019, 22.03.2019 щодо оскарження у суді першої інстанції рішення про коригування митної вартості ВКМВ Харківської митниці ДФС № UA 807000/2019/001386/2 від 20.02.2019 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 807190/2019/01121 від 20.02.2019 МП «Харків автомобільний», а також адвокатського запиту до відповідача 30 хв. (0,5 год.) 725 грн.

2. Вивчення судової практики з порушеного клієнтом питання, а також вивчення письмових документів клієнта 20.03.2019, 22.03.2019 30 хв. (0,5 год.) 725 грн.

3. Складання та подання адміністративного позову, а також адвокатського запиту до відповідача 168 хв. (2,793 год.) 4049,85 грн.

Загалом 228 хв 5449,85 грн.

Відповідно до рахунку на оплату № 90 від 22.03.2019 товару (робіт, послуг), виконаних адвокатом (в порядку ст. 134 КАС України) гонорар: оплата професійної правової (правничої) допомоги відповідно до додаткової угоди (розрахунку) № 1 від 22.03.2019 - 5449,85 грн.

Факт оплати правничої допомоги адвоката підтверджено квитанцією № 0.0..1 від 25.03.2019 на суму 5499,85 грн.

Зважаючи на скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг та документального підтвердження виконаних робіт в ході розгляду даної справи в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в повному обсязі.

Також на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви в сумі 768,00 грн., за подачу апеляційної скарги в сумі 1536,00 грн., а всього 2305,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року по справі № 520/3839/19 скасувати .

Ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2019/001386/2 від 20.02.2019 Харківської митниці ДФС.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA 807190/2019/01121 від 20.02.2019 Харківської митниці ДФС.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати за подачу позовної заяви - 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп., за подачу апеляційної скарги 1536 (тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп., а всього - 2305 (дві тисячі триста п`ять) грн. 20 грн. та судові витрати зі сплати витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 5499 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) грн. 85 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Постанова складена в повному обсязі 27.12.2019