Справа № 340/2711/19
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2019-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2019 року м. Кропивницький Справа № 340/2711/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ФОП ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулась до суду з позовною заявою в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 134233 від 20.08.2019 р., та зобов`язано сплатити штраф у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Позов мотивовано тим, що постановою Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області (надалі відповідач) №134233 від 20.08.2019 року до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафів у сумі 1700 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт при наданні послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, чим нібито порушено вимоги наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010 року, яким затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті. Позивач заперечує виявлені порушення та стверджує, що дійсно має у власності транспортний засіб, але він перебуває у користуванні ФОП ОСОБА_2 , а водій ОСОБА_3 перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , що було повідомлено перевіряючому. Крім того, перевірка оснащеності транспортного засобу тахографом здійснюється співробітниками Укртрансбезпеки лише при виконанні міжнародних перевезень. Натомість перевезення вантажів здійснювалися виключно в межах України і є внутрішніми, а тому у водіїв був відсутній обов`язок ведення та пред`явлення до перевірки індивідуальної картки водія, з цих підстав позивач просить суд визнати протиправними скасувати спірну постанову.

Ухвалою від 04.11.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що у ході рейдової перевірки 17.07.2019 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області перевірено належний позивачу транспортний засіб та встановлено факти надання позивачем послуг з перевезення вантажів без оформлення необхідних документів, а саме без оформлення індивідуальної картки водія. За результатами перевірки складений акт, від підписання якого водій відмовився. Про час та місце розгляду справ про порушення автотранспортного законодавства позивач був завчасно повідомлений, але на розгляд справ до Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області після перерви не прибув, письмових пояснень чи заперечень не надав. Доводячи правомірність застосування до позивача адміністративно-господарських штрафів, передбачених абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити.

Позивач надав відповідь на відзив Управління Укртранспбезпеки у Кіровоградській області на позовну заяву в якій зазначив про невідповідність даних відзиву відповідача через те, що в акті перевірки зазначено про відмову від підпису водія Кравченка в графі ознайомнення, водночас відповідач у відзиві зазначає про те, що в акті стоїть підпис водія. Крім того, зазначив про те, що індивідуальна картка водія відсутня в переліку необхідних документів для здійснення вантажних перевезень, а тому застосування штрафу через її відсутність є протиправним.

Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року витребувано додаткові докази (а.с.77).

Дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_1 з 19.05.2010 року зареєстрована як фізична особа - підприємець, що підтвреджується Витягом з ЄДРЮОФОПГФ, в якому в графі «види діяльності» зазначено 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, 52.24 Транспортне оброблення вантажів (а.с. 57-60).

Посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області у ході рейдової перевірки 12.07.2019 року на автодорозі М-04 Знам`янка Луганськ Ізварине 18 км + 365 м, перевірено транспортний засіб MAN д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_4 , здійснюючи перевезення вантажу на підставі ТТН, за якою перевізником виступало ФОП ОСОБА_1 . За наслідками перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №157383 від 17.07.2019 року, яким зафіксовано порушення, передбачене ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких визначено статтею 48 цього Закону, а саме неоформлена індивідуальна картка водія, чим порушено вимоги наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010 року. Згідно з приміткою від підписання акту водій відмовився (а.с. 48).

Повідомлення про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, який був призначений на 13.08.2019 року, направлено позивачу поштою та отримано ним 30.07.2019 року (а.с. 47, 50-51).

Відповідач зазначив, що на розгляд справи щодо акту про проведення перевірки позивач (чи його уповноважена особа) прибула письмових пояснень чи заперечень щодо акту не надходило. Розгляд акта було перенесено на 20 серпня 2019 року, куди ні позивач, ні його представник не з`явились.

Розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, в.о. заступника начальника Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області виніс постанову №134233 від 20.08.2019 року, якою на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення вимог статті 48 цього Закону до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що склало 1700 грн. (надалі оскаржувана постанова, а.с. 46).

Не погодившись з цією постановою, позивач звернувся до Державної служби України з безпеки на транспорті зі скаргою, яку залишено без задоволення згідно повідомлення ДС України з безпеки на транспорті №5858/03/15-19 від 06.09.2019 р. (а.с.22-27).

Перевіряючи правомірність спірної постанови, суд виходив з того, що відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт".

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Позивач, як на протиправність спірної постанови вказує те, що належний їй транспортний засіб на праві власності переданий у користування іншій особі, при цьому долучає договір позички транспортного засобі від 01.07.2019 р., акт прийому-передачі транспортного засобу від 01.07.2019 р.

Відповідач надав суду копію документів, які були надані водією при перевірці, серед яких фотокопії товарно-транспортної накладної №Z-0000932 від 17.07.2019 р., реєстраційних документів на транспортний засіб та інші (а.с.76-83).

Судом здійснено запит від 04.11.2019 р. до ФОП ОСОБА_2 щодо підтвердження документально обставин стосовно передачі автомобіля та докази перебування водія у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 (а.с.30).

На вимогу суду ФОП ОСОБА_2 надав суду копію договору позички транспортного засобі від 01.07.2019 р., акт прийму-передачі транспортного засобі від 01.07.2019 р., трудовий договір №32 від 10 травня 2019 р., наказ №52 від 08.05.2018 р. (а.с.34-48).

Так, в ТТН №Z00000932 від 17.07.2019 р., в графі перевізник зазначено ФОП ОСОБА_1 , водій - ОСОБА_3 , а в графі замовник - ТОВ «Виробниче підприємство «Дніпропластавтомат» ІПН 24, 49033, Дніпропетровська область, вул. Героїв Сталінграда, будинок 122, тел. НОМЕР_4 (а.с.49,78).

Ухвалою суду від 23.12.2019 р. витребувано від замовника перевезень, зазначеного у ТТН від 17.07.2019 р., який повідомив суду, що ТОВ «ВП «Дніпропластавтомат» не мало господарських правовідносин з ФОП « ОСОБА_1 , не надавало жодних товаро-супровідних документів за зазначеними в ТТН реквізитами (а.с.75).

За правилами ведення господарської діяльності щодо надання послуг перевезення, замовник і виконавець укладають договір перевезення вантажу автотранспортом (ч. 2 ст. 307 ГКУ, ст. 50 ЗУ «Про автомобільний транспорт»). Він підтверджує дійсність угоди між учасниками правовідносин щодо надання послуг з перевезення вантажу, за наслідком договору складаються супровідні документи на вантаж.

Суд зазначає, що зазначення у ТТН як перевізника позивачку, не може бути беззаперечним доказом того, що саме позивач є перевізником, оскільки є можливість того, що ТТН складений з порушенням правил заповнення ТТН.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; внутрішні перевезення - перевезення пасажирів та/чи вантажів територією України без перетину державного кордону України.

Частиною 1 статті 33 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Згідно договору позички транспортного засобу від 01.07.2019 р., укладеного між ФОТ ОСОБА_1 . «Позичкодавець» та ФОП ОСОБА_2 «Користувач», Позичкодавець зобов`язується передати Користувачеві у безоплатне тимчасове користування автомобіль MAN, модель TGX номер НОМЕР_1 та причіп НОМЕР_2 (а.с.34-35).

Відповідно до акту прийому-передачі транспортного засобі від 01.07.2019 р. Позичкодавець передав, а Користувач прийняв у безоплатне тимчасове користування автомобіль та причіп (а.с.36).

Отже, позивач на час проведення перевірки передала у користування іншої особи транспортний засіб, що унеможливлювало здійснення нею перевезення цим автомобілем.

Крім того, за трудовим договором №32 від 10 травня 2019 року укладеного ФОП ОСОБА_2 з ОСОБА_3 про виконання обов`язків водія автотранспортного засобу (а.с.37), а за наказом (розпорядження №52 від 08.05.2018 р., останній прийнятий на роботу з 10.05.2018 р. водієм автотранспортного засобу (а.с.38).

Позивачем до матеріалів позову долучено копію індивідуальної контрольної книжки водія ОСОБА_3 , перевізник - ОСОБА_2 , згідно якої 17.07.2019 р. було здійснено рух за маршрутом Дніпро - Кропивнцький на автомобіля МАН НОМЕР_1 , початок робочої зміни 09.00 до 18.00 (а.с.17-21).

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; внутрішні перевезення - перевезення пасажирів та/чи вантажів територією України без перетину державного кордону України.

Частиною 1 статті 33 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач не перебувала в статусі автоперевізника щодо здійснення перевезення вантажу автомобілем MAN, модель TGX номер НОМЕР_1 та причіп НОМЕР_2 , яке мало місце 17 липня 2019 р. о 12.25.

Враховуючи, що позивачем не було укладено угоди з ТОВ «ВП «Дніпропластавтомат» щодо перевезення вантажу, транспортні засоби перебувають у користуванні іншої особи, а відтак вона не перебувала в даних правовідносинах в статусі перевізник, що виключає в свою чергу відповідальність за порушення в межах Закону України «Про автомобільний транспорт» як автомобільного перевізника, що є підставою для задоволенні позову.

З огляду на обов`язок суду надавати оцінку усім доводам позову, зазначає наступне.

Судом установлено, що спірною постановою до позивача застосовано адміністративно-господарські штрафи згідно з абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", яким передбачено, що за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовується штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ще однією з підстав протиправності спірної постанови представник позивача зазначає те, що здійснення перевірок щодо наявності встановлених тахографів здійснюється виключно на транспортних засобах, які здійснюють міжнародні автомобільні перевезення.

Відповідач заперечує такі пояснення представника позивача з посиланням на норми законодавства.

Судом установлено, що спірною постановою до позивача застосовано адміністративно-господарські штрафи згідно з абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", яким передбачено, що за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовується штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Перевіряючи ці обставини, суд виходить з того, що статтею 2 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", Закону України "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Генеральна конференція Міжнародної організації праці 27.06.1979 року у м. Женева ухвалила Конвенцію №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті. Ця Конвенція застосовується до найманих водіїв, які працюють або на підприємствах, що займаються перевезеннями для третіх сторін, або на підприємствах, що перевозять вантажі чи пасажирів за свій рахунок на автомобілях, які використовуються професійно для внутрішніх чи міжнародних автомобільних перевезень товарів або пасажирів. Ця Конвенція застосовується також, якщо в ній не передбачено іншого, до власників транспортних засобів, зайнятих професійно автомобільними перевезеннями, та до членів їхніх сімей, які не отримують заробітної плати, коли вони працюють водіями.

Відповідно до статті 10 цієї Конвенції традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами, установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про виконання Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті" від 25.01.2012 року №51 визначено Міністерство інфраструктури компетентним органом з питань виконання Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті в частині внутрішніх автомобільних перевезень.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року №340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 року за №811/18106, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (надалі - Положення №340).

Пунктами 1.1, 1.2, 1.3 Положення №340 передбачено, що це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України "Про автомобільний транспорт", Закону України "Про дорожній рух".

Це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Пунктом 6.1 Положення №340 передбачено, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Відповідно до пункту 4 наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року №340 ця норма для перевезення вантажів колісними транспортними засобами з повною масою понад 12 тонн набрала чинності з 01.06.2013 року, а для перевезення вантажів колісними транспортними засобами з повною масою від 3,5 тонн до 12 тонн - з 01.06.2015 року.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року №385, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 року за №946/18241, затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (надалі - Інструкція №385).

Відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 розділу І цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України "Про автомобільний транспорт", Закону України "Про дорожній рух".

Ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів та поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

За визначенням, наведеним у пункті 1.4 розділу І Інструкції №385, контрольний пристрій (тахограф) - це обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Умови використання тахографів передбачені розділом III Інструкції №385.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.3 розділу ІІІ Інструкції №385 виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР).

Водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Суд не погоджується з доводами позивача щодо відсутності обов`язку мати заповнені тахокартки, позаяк вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Враховуючи наведене, надання послу з перевезення вантажів без оформлення необхідних документів, а саме не оформлення індивідуальної картки водія, як на думку суду є порушення вимоги наказів Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 року, №340 від 07.06.2010 року, а тому доводи позивача щодо відсутності необхідності оформлення індивідуальної картки відхиляються судом.

Проте, оскільки суд дійшов висновку, що позивач не є автомобільним перевізником у спірних правовідносинах, що є самостійною підставою для задоволення позову, а тому постанова Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області №134233 від 20.08.2019 р. підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору у розмірі 768,40 грн. (а.с.2-3), слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 257 - 262, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 134233 від 20.08.2019 р., та зобов`язано сплатити штраф у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області (вул. Автолюбителів, буд. 2, м. Кропивницький, 25031; ).

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Згідно з оригіналом:

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук