Справа № 545/1676/19
Суддя: Гальченко О. О.
Дата ухвалення: 2019-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 545/1676/19
Провадження № 2-а/545/70/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2019 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - Гальченко О.О.,

при секретарі - Новак Ю.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції - Розкидайло Андрія Васильовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 591012 від 22.06.2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 08.07.2019 року звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного правопорушення серії ДП18 № 591012 від 22.06.2019 року, мотивуючи тим, що 22.06.2019 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом ( надалі ТЗ ) в складі тягача марки «MAN TGX 26.480» ( номерний знак НОМЕР_1 ) з напівпричепом марки «TAD CLASSIC 30-3» ( номерний знак НОМЕР_2 ). На 208 км. автомобільній дорозі «М-03 Київ-Харків-Довжанський» ТЗ було зупинено інспектором роти № 1 батальйону Управління Патрульної Поліції в Полтавській області сержантом поліції - Розкидайло Андрієм Васильовичем та винесено відносно нього постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 591012. Відповідно до вище вказаної постанови він визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП України. Як зазначено в оскаржуваній постанові : «а/д Київ-Харків-Довжанський, 208 км. водій перевозив великогабаритний вантаж з дозволом № 63 НГ від 04.06.2019 року по 18.07.2019 року, в якому вказані супроводження «FIAT NUOVO DOBLO», державний номер НОМЕР_3 та «Ford transit» державний номер НОМЕР_4 , але в дійсності відсутні, чим порушив п.22.5 ПДР України та накладено на нього штраф у розмірі 510 гривень. В процесі складання постанови у нього не було можливості надати письмові пояснення. Це змусило його отримати постанову з метою її оскарження у встановленому Законом порядку.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, оскільки оскаржувана постанова винесена 22.06.2019 р., останній день для оскарження припадає на 02.07.2019 р.?

Дану постанову вважає незаконною, оскільки адміністративного правопорушень не вчиняв, в оскаржуваній постанові відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували його вину у даному правопорушенні, працівник поліції не в повній мірі встановив необхідні для вирішення справи обставини, висновки, які надав працівник поліції не відповідають обставинам справи, тому ця постанова підлягає скасуванню.

22.06.2019 р. він здійснював перевезення вантажу, а саме комбайн «CLAAS Lexion 580» ( вантаж ), що підтверджується копією товарно-транспортної накладної № 22062019/03 від 22.06.2019 р.,відповідно до узгодженого дозволу №63 НГ від 10.06.2019 р.

Відповідно до вказаного дозволу, він має право на перевезення вантажу параметри якого не більше :_ширина - до 3,75 м., довжина - до 22 м., висота - до 4,49 м., загальною вагою - 40 т., навантаження на найбільш навантажену вісь - до 11 т. і вантаж може виступати задній габарит ТЗ не більше 1,5 м., та два транспортних засоби виділених для супроводження автомобілем прикриття марки «FIAT NUOVO DOBLO», державний номер НОМЕР_3 та «Ford transit» державний номер НОМЕР_4 . Транспортна ширина вантажу не перевищувала 3,5 м., даний факт підтверджується доданим витягом з сайту щодо характеристики вантажу.

Як вбачається, він здійснював перевезення вантажу відповідно до наданого дозволу, погодженим з Національною Поліцією маршрутом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 27 «Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», затверджені постановою КМУ від 18.01.2001 р. № 30, супровід автомобілем прикриття обов`язковий у разі, коли ширина великогабаритного транспортного засобу спеціального призначення перевищує 3,5 м. чи довжина 24 м.

Відповідно до ч.4 ст. 77 КАС України, суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається з вище вказаного, обов`язок, щодо доказування правомірності винесення рішення та накладення стягнення покладається саме навВідповідача, тому саме відповідач мав долучити до матеріалів справи належні, достатні та допустимі докази, які б підтвердили, що під час винесення оскаржуваної постанови - ТЗ з вантажем дійсно мав ширину більшу 3,5 м. та/або довжину більшу 24 м. та потребував супровід автомобілів прикриття. Така ж позиція викладена Верховним Судом в постанові від 18.01.2019 року - в адміністративній справі № 539/655/17.

Враховуючи вище вказане, у разі перевищення ширини вантажу - 3,5 м., а довжини - 24 м., супровід автомобілем прикриття є обов`язковим. Оскільки, вантаж не перевищує : ширину 3,5 м., тому супровід автомобілем прикриття був не обов`язковий, а інкриміноване правопорушення не доведене.

Відповідно до п. 18 «Правил…», дозвіл, що видається перевізнику уповноваженим підрозділом Національної поліції, одночасно є дозволом на встановлення та використання проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних великовагових транспортних засобах та на автомобілі прикриття із зазначенням його марки та державного реєстраційного номера на термін дії дозволу.

Відповідно до п. 7 «Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» у разі здійснення постійних проїздів по одному маршруту тим самим транспортним засобом дозвіл може видаватися на кілька проїздів, але не більше ніж на три місяці.

Дозвіл № 63 НГ одночасно є дозволом на встановлення та використання

автомобіля супроводу із зазначенням його марки та державного реєстраційного номера аби у

разі перевищення вантажем ширини 3,5 м. або довжини 24 м. використовувати машину супроводу. Вказаний дозвіл наданий не на разову поїздку, а на кілька, але не більше ніж на три місяці, тому посилання Відповідача на те, що у разі перевезення вантажу меншого за

шириною 3,5 м. та меншою за довжиною 24 м. він повинен мати інший дозвіл, в якому не буде передбачено супроводження автомобілем прикриття - є нормативно необгрунтованим та незаконним. Водночас, зазначеним дозволом не заборонено рух ТЗ без супроводження

автомобілем прикриття коли ширина великогабаритного транспортного засобу спеціального призначення не перевищує 3,5 м.

Посилання працівника поліції на те, що вантаж мав ширину 3,75 м. є голослівним та не підтвердженим належними та допустимими доказами, оскільки працівником поліції не надано жодних доказів дотримання процедури здійснення габаритно-вагового контролю у спеціально відведеному місці, в тому числі, певному пересувному пункті, проведення перевірки відповідності габаритів вантажу певним нормам із складенням відповідного документу. Вказану ширину працівник поліції взяв з наданого ним дозволу № 63 НГ, де вказано максимально допустиму ширину вантажу для перевезення.

Враховуючи вище вказане, можна дійти висновку, що матеріали справи не містять належних достатніх та допустимих доказів вчинення ним правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Третього апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року по справі № 172/1251/18 та постанові від 17 січня 2019 року по справі № 189/1779/18.

Відповідно до абзацу 17 п. 1.10. «ПДР» : «габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу ( в тому числі механічного транспортного засобу ), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів ( ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу ) та щодо навантаження ( фактична маса, осьове навантаження ), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю».

Відповідно до п. 3 «Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування», затверджений наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2013 № 1007/1207 ( Порядок № 1007/1207 ) габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансбезпеки та працівниками відповідних підрозділів МВС.

Крім того, існує «Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів», вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні ( Порядок № 879 ), затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879. Великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь ( вісі ) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у п. 22.5. «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306

Порядок визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування ( п.1 Порядку № 879 ). Вимірювання ( зважування ) - процес визначення за допомогою вимірювального ( зважувального ) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь ( вісі ) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології ( підп. 2 п.2 Порядку № 879 ).

В підп.6 п.2 Порядку № 879 вимірювальним і зважувальним обладнанням вважаються технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики.

В п.6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Отже, працівник поліції мав право провести лише документальну перевірку.

Відповідно до п.п. 16, 18, 19 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль. За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Згідно п.20 Порядку № 879, за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Таким чином, доказом того, що транспортний засіб, яким керував позивач належить чи не належить до категорії великогабаритних є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансбезпеки : акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритний транспортних засобів.

Проте в постанові, що оскаржується, відсутні посилання на вищезазначені документи,а отже відсутні підстави вважати, що спірний габаритно-ваговий контроль було здійснено, у тому числі здійснено із дотриманням відповідної процедури.

Відповідно до п.п. 12, 13 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані періодично проводиться повірка ( метрологічна атестація ) такого обладнання з подальшим клеймуванням ( пломбуванням ) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка ( метрологічна атестація ) якого не проведена а також обладнання, що перебуває у несправному стані.?

Відповідно до пп.пп. 7-9 п. 2 Порядку № 879 місце здійснення габаритно-вагового контролю - спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю.

Таким чином, габаритно-ваговий контроль здійснюється виключно у місці здійснення габаритно-вагового контролю, якими є відповідні стаціонарні та пересувні пункти.

Окрім того, відповідно до ст. 3,7 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», що регулює види діяльності, щодо яких з метою забезпечення єдності вимірювань та простежуваності здійснюється державне регулювання стосовно вимірювань, одиниць вимірювання та засобів вимірювальної техніки. Зокрема до сфери законодавчо регульованої метрології належить контроль безпеки дорожнього руху та технічного стану транспортних засобів; Вимірюванням вважається процес експериментального визначення одного або декількох значень величини, які можуть бути обґрунтовано приписані величині.

Згідно ч. 4 ст.8 Закону, законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки.

Відповідно до ст. 11 вище вказаного Закону, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері метрології та метрологічної діяльності, належить проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації;

Відповідно до ст. 17 Закону, Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Перелік категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 44 вище вказаного переліку Матеріальні міри довжини підлягають періодичній повірці.

Відповідно до п. 44 Постанови КМУ № 374 від 04.06.2015 р. «Про затвердження переліку категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці», матеріальні міри довжини підлягають періодичній повірці

Згідно наказу № 1747 від 13.10.2016 р. «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо врегульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації», за категоріями - матеріальні міри довжини підлягають періодичній повірці кожні 1,5 роки.

Можна зробити висновок, що для проведення вимірювань працівник поліції повинен застосовувати лише сертифіковані прилади, які мають проходити повірку кожні 1,5 роки.

Як вбачається з вище вказаного, працівник поліції взагалі не застосовував передбачені чинним законодавством правил проведення габаритно-вагового вимірювання, що підтверджує відсутність належних та допустимих доказів порушення ним чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Третього апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2019 року по справі № 172/1236/18 та постанові від 30 січня 2019 року по справі № 206/6221/18.?

Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 73,74, 76 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів перевищення вантажем ширини 3,5 м.

Ст. 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин, факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП є недоведеним.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган ( посадова особа ) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказане вище свідчить про те, що працівник поліції розглянув справу та притягнув позивача до відповідальності за відсутністю доказів вчинення ним правопорушення, упереджено, та керувався лише домислами, припущеними та порушуючи принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та наклав штраф у розмірі 510 грн.

Вважає дії працівника поліції, щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови від 22.06.2019р. серії ДП18 № 591012 про накладення адміністративного стягнення у вигляду 510 гривень, незаконними, оскільки порушує п.1 ст. 247 КУпАП, а саме відсутність події і складу адміністративного правопорушення в діях позивача.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені ) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи вищенаведене, вважає оскаржувану постанову незаконною, а отже такою, що підлягає скасуванню у судовому порядку.

Прохав скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 591012 від 22.06.2019 р. винесену інспектором роти № 1 батальйону Управління Патрульної Поліції в Полтавській області сержантом поліції - Розкидайло Андрієм Васильовичем відносно нього - ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень та справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП ОСОБА_1 від 22.06.2019 р. - закрити.

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча заздалегідь повідомлялися належним чином, про що маються докази в матеріалах справи.

Позивач в позові прохав розглядати справу без його участі ( а. с. 4 ).

Відповідач - інспектор роти № 1 батальйону УПП в Полтавській області ДПП - Розкидайло А.В. в засідання не з`явився, надавши суду відзив на позов з додатками до нього, де прохав повністю відмовити в позові та розглядати справу без його участі ( а. с. 16 - 22 ). Послався в запереченні на те, що позов є безпідставним та необґрунтованим. За п. 1.3 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих «Правил…». Особи, які порушують ці «Правила…», несуть відповідальність згідно із законодавством ( п. 1.9. ). Відповідно до дозволу № 63 НГ від 03.06.2019 наявного у водія при собі та наданого для перевірки, позивач перевозив вантаж шириною 3,75м. При цьому в п.2 дозволу вказано необхідність наявності автомобілів супроводження, однак транспортний засіб рухався без вказаних автомобілів супроводження. В даному випадку до постанови додається відео фіксація, яка слугує беззаперечним доказом вини позивача ( на відео зафіксовано відсутність автомобілів супроводження як перед ТЗ під керуванням позивача, так і позаду ).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. У разі прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу.

Тому, суд вважає можливим розгляд справи по суті у відсутності не з`явившихся, належно повідомлених позивача та відповідача по наявним матеріалам справи та за наявності від них відповідних заяв та відзиву згідно ст. 205 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується позов, в тому числі відеодокази, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем надано суду всі можливі доказів на підтвердження обставин, на які він посилається, чим спростовується обставини зазначені поліцейським в постанові.

Враховуючи, що відповідачами не надано суду доказів, які б спростовували доводи позивача щодо безпідставності притягнення його до відповідальності за ст. 132-1 КУпАП, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, зокрема п.27 постанови КМУ № 30 від 18 січня 2001 р. визначає : Супровід автомобілем прикриття обов`язковий у разі, коли ширина великогабаритного транспортного засобу спеціального призначення перевищує 3,5 чи довжина 24 метри. Абзац перший пункту 27 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 161 від 22.03.2017 Під час супроводу автомобіль прикриття обладнується з додержанням вимог стандартів проблисковим маячком оранжевого кольору, ввімкнення якого не дає переваги в русі, а є тільки допоміжним засобом інформації для інших учасників руху. На автомобілі прикриття встановлюється дорожній знак «Об`їзд перешкоди з лівого боку», який повинен відповідати вимогам стандартів.

Так, зокрема наданий позивачем доказ щодо парламентів комбайна ( габарити мм : 4200х3500х3000 ) не спростований відповідачем. Дозвіл № 63 НГ одночасно є дозволом на встановлення та використання автомобіля супроводу із зазначенням його марки та державного реєстраційного номера аби у разі перевищення вантажем ширини 3,5 м. або довжини 24 м. використовувати машину супроводу. Вказаний дозвіл наданий не на разову поїздку, а на кілька, але не більше ніж на три місяці, тому посилання Відповідача на те, що у разі перевезення вантажу меншого за шириною 3,5 м. та меншою за довжиною 24 м. він повинен мати інший дозвіл, в якому не буде передбачено супроводження автомобілем прикриття - є нормативно необгрунтованим та незаконним. Водночас, зазначеним дозволом не заборонено рух ТЗ без супроводження автомобілем прикриття коли ширина великогабаритного транспортного засобу спеціального призначення не перевищує 3,5 м.

Тобто, в діях водія гр. ОСОБА_1 відсутнє вказане в постанові порушення вимог п27 постанови КМУ № 30 від 18 січня 2001 р. та склад правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП.

Питання вирішення щодо судового збору у справі необхідно віднести за рахунок Держави на підставі ст. 139 ч. 5 КАС України.

В зв`язку із складністю справи, керуючись ст. 5-9, 12, 47, 77, 78, 139, 122-123, 241-245, 246, 250 ч. 6, 251 ч. 2, 286, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції -Розкидайло Андрія Васильовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 591012 від 22.06.2019 року - задовольнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 591012 від 22.06.2019 р., винесену інспектором роти № 1 батальйону Управління Патрульної Поліції в Полтавській області сержантом поліції - Розкидайло Андрієм Васильовичем відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 ( п`ятсот десять ) гривень та справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП ОСОБА_1 від 22.06.2019 р. - закрити.

Судові витрати віднести за рахунок Держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складання повного тесту рішення суду.

Рішення надруковано суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя: О. О. Гальченко