Справа № 1.380.2019.004583
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2019-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.004583
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Шийович Р.Я.,

позивач ОСОБА_1 ,

від відповідача не прибув,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , журналіста інформаційної агенції «Журналісти без корупції» до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області, про визнання дій протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 , журналіст інформаційної агенції «Журналісти проти корупції» (далі позивач), із позовною заявою до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області (далі відповідач, Кам`янка-Бузький районний суд), в якій просить суд:

- визнати дії щодо надання недостовірної, неповної запитуваної інформації на запити від 04.07.2019, від 29.07.2019 та від 07.08.2019 незаконними;

- зобов`язати відповідача надати запитувану інформацію письмово у повному обсязі;

- направити до Єдиного державного реєстру судових рішень ненаправлені раніше електронні копії судових рішень у справах №446/1, 12, 29, 37, 49, 50/13;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну (немайнову) шкоду, що була спричинена позивачу внаслідок незаконних дій суб`єкта владних повноважень Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області щодо надання недостовірної та неповної інформації на запити в розмірі 100000,00 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що займається журналістським розслідуванням з приводу систематичного, впродовж тривалого часу (більше шести років) порушення Кам`янка-Бузьким районним судом вимог чинного законодавства та невнесення до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі ЄДРСР, реєстр) значної кількості судових рішень, ухвалених ще у 2013 році. Намагання ознайомитися з текстом судових рішень Кам`янка-Бузького районного суду у справах №№ 446/1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10/13; 446/12/13; 446/16/13; 446/29/13; 446/37/13; 446/38/13; 446/39/13; 446/41/13; 446/42/13; 446/47/13; 446/49/13; 446/50/13 (всього 21 справа). Судових рішень у цих справах станом на 04.07.2019 у реєстрі не було.

Тому позивач скерував на електронну адресу відповідача журналістські запити від 04.07.2019, від 29.07.2019 та від 07.08.2019, у яких просив повідомити причину порушення судом вимог Закону України «Про доступ до судових рішень» та не оприлюднення електронних копій судових рішень у відповідних справах. Також просив оприлюднити (направити до адміністратора реєстру) електронні копії судових рішень у згаданих справах.

Виправдовуючи свою бездіяльність відповідач намагався пояснити, що предмет запиту позивача носить виключно технічний характер, втручання до реєстру не входить до компетенції суду, який своєчасно заповнює реєстр. Повідомив, що на виконання запиту всі зазначені справи витребувані з архіву для перегляду на предмет встановлення невнесених до реєстру рішень.

Незважаючи на окремі заходи реагування, які вживав суд на виконання журналістського запиту, станом на дату написання позовної заяви у реєстрі відсутні рішення Кам`янка-Бузького районного суду у справах №446/1, 12, 29, 37, 49, 50.

Позивач вважає, що такою поведінкою відповідач порушує Конституцію України, Закон України «Про доступ до судових рішень», Закон України «Про інформацію», завдаючи шкоди конституційним правам, свободам та інтересам як позивача, так і невизначеного кола осіб.

Вчинення відповідачем неправомірних дій призвело до завдання позивачу значної моральної шкоди, яка виразилася в емоційних та душевних стражданнях і хвилюваннях. Він деякий час не міг реалізувати свої функції журналіста, емоційний стан спричинив безсоння та неможливість працювати удень; відчув себе ошуканим, що негативно позначилося на психічному стані, змусило сильно переживати і нервувати. Крім цього протиправні дії відповідача спричинили порушення звичного життєвого режиму, з`явилися додаткові клопоти необхідність відстоювати свої права у судовому порядку, витрачати на це багато зусиль, часу та матеріальних ресурсів. Тому позивач визначив моральну шкоду у сумі 100000,00 грн.

Відповідач, Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві /арк.спр.75-78/. Зазначив, що на запити ОСОБА_1 у строки визначені законодавством надано відповіді про те, що робота ЄДРСР адмініструється не судом, а адміністратором реєстру; рішення вносяться до реєстру відповідно до встановлених законодавчих правил; зазначені у запитах справи витребувані з архіву для перевірки щодо внесення рішень до реєстру. Стосовно справ судді Бакай І.А. повідомлено, що рішення у цих справах будуть направлені до реєстру після виходу судді з відпустки. Також зазначив, що станом на момент надання відповіді на запити позивача у суді відсутні будь-які дані щодо встановлення порушення будь-ким вимог Закону України «Про доступ до судових рішень», а тому таку інформацію позивачу не надано.

Позивач подав до суду відповідь на відзив відповідача /арк.спр.91-95/, у якому звернув увагу на те, що впродовж тривалого часу (з 2013 по 2018 роки) відповідно до вимог п. 16 постанови Кабінету Міністрів України №740 на голову суду були покладені обов`язки щодо контролю за надсиланням до адміністратора реєстру електронних копій судових рішень, та голова суду ніс персональну відповідальність. Рішенням Вищої ради правосуддя затверджено Порядок ведення ЄДРСР, у якому обов`язок своєчасного надсилання судових рішень покладено на суддю-доповідача у справі.

Провівши аналіз судових рішень позивач дійшов висновку, що до порушень Закону України «Про доступ до судових рішень» причетні всі посадові та службові особи Кам`янка-Бузького районного суду, а суд, як суб`єкт владних повноважень, порушив вимоги Закону України «Про інформацію». Твердженням про те, що жодне рішення згадане у запитах не стосується прав позивача відповідач дискредитував себе і свою позицію щодо верховенства права, рівності всіх перед законом і судом, гласності та відкритості, гарантованості одержання кожним права на інформацію, забезпечення рівних можливостей щодо створення, збирання, поширення, одержання, використання інформації громадянином України та представником ЗМІ.

Твердження відповідача про безпідставність вимог ОСОБА_1 є надуманим та необґрунтованим, адже суди зобов`язані направляти до реєстру копії судових рішень і позивача не цікавить прізвище судді-доповідача, а лише факт відсутності того чи іншого рішення в реєстрі та причини порушення Закону в частині несвоєчасного внесення рішення до реєстру. Позивач вважає, що своїми діями спонукав суб`єкта владних повноважень виконувати покладені на нього Законом обов`язки, оскільки лише після звернень суд почав проводити перевірку судових справ на предмет виявлення не направлених до реєстру рішень. Однак відповідь на питання про причини порушення вимог Закону позивач так і не отримав.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач як додаток до відзиву надіслав до суду довідку видану Кам`янка-Бузьким районним судом від 31.10.2019 у якій зазначено, що при реєстрації судових справ і матеріалів вперше у січні 2013 року помилково розпочато нумерацію справ з « 1» замість правильного « 0», у зв`язку з чим присвоєння унікальних номерів розпочато з « 2», а саме з №446/2/13, тобто судову справу №446/1/13 не заведено. У справі №446/12/13 винесено судове рішення 22.01.2013, яке надіслано до ЄДРСР 26.09.2019. Номер рішення в ЄДРСР 84537903. Зареєстровано 27.09.2019. Оприлюднено 30.09.2019. У справі №446/37/13 винесено судове рішення 28.10.2014, яке надіслано до ЄДРСР 09.09.2019. Номер рішення в ЄДРСР 84111643. Зареєстровано 10.09.2019. Оприлюднено 11.09.2019 /арк.спр.130/.

Щодо судових справ за №446/29/13, №446/49/13, №446/50/13, такі надійшли до суду з протоколом про адміністративне правопорушення. Судові рішення у даних справах не приймалися, оскільки матеріали справи були повернуті органу, від якого надійшли, на доопрацювання за супровідним листом /арк.спр.130/.

Також на адресу суду 20.12.2019 надійшли доповнення до відзиву /арк.спр.209-212/, у яких відповідач повідомив, що відповіді позивачу надавалися в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації». Заявника повідомлялося, що кожна з перелічених у запиті судових справ витребувані з архіву суду та у разі виявлення факту невнесення такого рішення до ЄДРСР, його буде невідкладно надіслано до такого реєстру. Процес пошуку таких справ та внесення рішень до реєстру є доволі трудомістким. Однак такі дії було вчинено на підтвердження чого до Львівського окружного адміністративного суду скеровано довідку від 31.10.2019.

Також відповідач пояснив, що службове розслідування щодо несвоєчасного внесення рішень службовими особами до ЄДРСР за 2013 рік не проводилося, оскільки пройшов великий проміжок часу, за вказаний період відбулися кадрові зміни, а саме: звільнення деяких працівників та на даний час є працівники, які перебувають у декретних відпустках по догляду за дітьми.

Окрім того у ході наради усно обговорено питання внесення судових рішень до ЄДРСР. Приводом для обговорення стали журналістські запити Жукова О.С. Судді детально вивчили викладені в запитах факти та причини несвоєчасної відправки судових рішень до ЄДРСР. За результатами обговорення вирішили надалі дотримуватися вимог законодавства щодо строків направлення судових рішень до ЄДРСР, не допускати випадків несвоєчасної відправки та проводити постійний контроль за дотриманням вимог Порядку ведення ЄДРСР.

Відповідач явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, розгляд справи просив здійснювати за відсутності представника відповідача; у позові відмовити /арк.спр.208/.

Ухвалою суду від 10.09.2019 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 17.09.2019 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

23.09.2019 від позивача надійшла заява про відвід судді Кравціва О.Р. від розгляду справи.

Ухвалою суду від 24.09.2019 вказану заяву визнано необґрунтованою та передано вирішення питання про відвід іншому судді, визначеному в порядку встановленому ч. 1 ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2019, цю заяву передано на розгляд судді Сидор Н.Т.

Ухвалою суду з питань відводу від 25.09.2019 (суддя Сидор Н.Т.) відмовлено у задоволенні заяви позивача про відвід судді Кравціва О.Р.

Ухвалою суду від 27.09.2019 поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 17.10.2019 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

В судовому засіданні 04.11.2019 позивач подав повторну заяву про відвід судді Кравціва О.Р.

Ухвалою суду від 04.11.2019 вказану заяву визнано необґрунтованою та передано вирішення питання про відвід іншому судді, визначеному в порядку встановленому ч. 1 ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2019, цю заяву передано на розгляд судді Сподарик Н.І.

Ухвалою суду з питань відводу від 08.11.2019 (суддя Сподарик Н.І.) відмовлено у задоволенні заяви позивача про відвід судді Кравціва О.Р.

Ухвалою суду від 11.11.2019 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 11.11.2019 виправлено допущену описку в ухвалі від 17.10.2019 про призначення судового засідання.

В судовому засіданні 27.11.2019 позивач подав третю заяву про відвід судді Кравціва О.Р.

Ухвалою суду від 27.11.2019 вказану заяву визнано необґрунтованою та передано вирішення питання про відвід іншому судді, визначеному в порядку встановленому ч. 1 ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2019, цю заяву передано на розгляд судді Лунь З.І.

Ухвалою суду з питань відводу від 02.12.2019 (суддя Лунь З.І.) відмовлено у задоволенні заяви позивача про відвід судді Кравціва О.Р.

Суд на підставі пояснень позивача, письмових правових позицій сторін і зібраних у справі доказів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області з журналістським запитом від 04.07.2019 (зареєстровано 05.07.2019) у якому повідомив, що намагання ознайомитися з текстами рішень цього суду у справах №№ 446/1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10/13; 446/12/13; 446/16/13; 446/29/13; 446/37/13; 446/38/13; 446/39/13; 446/41/13; 446/42/13; 446/47/13; 446/49/13; 446/50/13 закінчилися невдачею, судові рішення до ЄДРСР судом не направлено, чим порушено Закон України «Про судоустрій і статус суддів» та Закон України «Про доступ до судових рішень». На підставі викладеного просив повідомити причини порушення вимог Закону України «Про доступ до судових рішень» та не оприлюднення електронних копій судових рішень у відповідних справах; оприлюднити електронні копії судових рішень у вказаних справах /акр.спр.79/.

Листом від 09.07.2019 у відповідь на запит Кам`янка-Бузький районний суд повідомив, що жодне судове рішення, зазначене в запиті, не стосується прав, свобод чи інтересів ОСОБА_1 . Предмет запиту стосується виключно технічного характеру ЄДРСР, втручання до якого не входить до компетенції суду. Наповнення реєстру судом проводиться вчасно, відповідно до встановлених правил. Кожна судова справа, вказана у запиті, витребувана з архіву суду та переглядається працівниками суду. У разі виявлення не внесеного судового рішення, таке буде невідкладно внесено до реєстру /арк.спр.80/.

ОСОБА_1 звернувся до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області з журналістським запитом від 29.07.2019 (зареєстровано 30.07.2019), у якому вказав, що відомості викладені у відповіді суду від 09.07.2019 не відповідають дійсності; несвоєчасне направлення копій судових рішень до реєстру є порушенням ч. 3 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень». Рішення у низці справ чомусь внесено до реєстру після нагадування журналістом про необхідність виконання службових обов`язків щодо наповнення реєстру. Судові рішення направлені до реєстру лише 18.07.2019. Незважаючи на окремі заходи реагування на журналістський запит, залишаються не направленими до реєстру судові рішення у 8 справах, що є порушенням вимог ст. 106 Закону України «Про доступ до судових рішень». На підставі викладеного просив повідомити причини порушення вимог Закону «Про доступ до судових рішень» та не оприлюднення електронних копій судових рішень у справах №№ 446/1/13; 446/12/13; 446/29/13; 446/37/13; 446/39/13; 446/42/13; 446/49/13; 446/50/13; оприлюднити електронні копії судових рішень у вказаних справах /арк.спр.81/.

Листом від 06.08.2019 у відповідь на запит Кам`янка-Бузький районний суд повідомив, що жодне судове рішення, зазначене в запиті, не стосується прав, свобод чи інтересів ОСОБА_1 . Предмет запиту стосується виключно технічного характеру ЄДРСР, втручання до якого не входить до компетенції суду. Наповнення реєстру судом проводиться вчасно, відповідно до встановлених правил. Кожна судова справа, вказана у запиті, витребувана з архіву суду та переглядається працівниками суду. У разі виявлення не внесеного судового рішення, таке буде невідкладно внесено до реєстру /арк.спр.82/.

ОСОБА_1 звернувся до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області 07.08.2019 з нагадуванням про необхідність надання відповіді на журналістський запит (зареєстровано 07.08.2019), оскільки станом на 07.08.2019 відповіді на запит від 29.07.2019 не отримав. Зазначив, що провів перевірку і встановив, що суддя Самсін М.Л. направив до реєстру електронні копії судових рішень у справах №446/39/13 та №446/42/13, які 05.08.2019 оприлюднено в реєстрі. Однак інші запитувані рішення судом не оприлюднено до цього часу. На підставі викладеного просив невідкладно надати відповідь на запит від 29.07.2019 про причини порушення вимог Закону України «Про доступ до судових рішень» та не оприлюднення електронних копій згаданих судових рішень; оприлюднити не внесені до реєстру електронні копії судових рішень /арк.спр.83/.

Листом від 23.08.2019 у відповідь на запит Кам`янка-Бузький районний суд повідомив, що жодне судове рішення, зазначене в запиті, не стосується прав, свобод чи інтересів ОСОБА_1 . Предмет запиту стосується виключно технічного характеру ЄДРСР, втручання до якого не входить до компетенції суду. Наповнення реєстру судом проводиться вчасно, відповідно до встановлених правил. Кожна судова справа, вказана у запиті, витребувана з архіву суду та закинуті до ЄДРСР. Стосовно судових рішень винесених суддею Бакай І.А., такі витребувані з архіву суду та будуть закинуті після виходу судді на роботу після щорічної основної відпустки /арк.спр.84/.

Позивач вважає, що розпорядник інформації у відповідь на запити надав недостовірну та неповну інформацію, не дивлячись на її публічний характер; ввів в оману позивача. Такими незаконними діями позивачу як громадському активісту, журналісту, та невстановленому колу громадян України користувачів реєстру, була спричинена шкода, порушено конституційні права, а тому за їх захистом позивач звернувся до суду.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства, визначено законом України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 №3262-IV (далі Закон №3262-IV).

Відповідно до ст. 1 цього Закону ним регулюються відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

За правилами встановленими ст. 2 Закону №3262-IV рішення суду проголошується прилюдно, крім випадків, коли розгляд справи проводився у закритому судовому засіданні. Кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом (ч. 1).

Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону (ч. 2).

Згідно з приписами ст. 3 Закону №3262-IV для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень (ч. 1).

Єдиний державний реєстр судових рішень (далі Реєстр) автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (ч. 2).

Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту (ч. 3).

Частиною 1 ст. 4 Закону №3262-IV встановлено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

За правилами встановленими ст. 9 Закону №3262-IV особа, яка не бере (не брала) участі у справі, якщо судове рішення безпосередньо стосується її прав, свобод, інтересів чи обов`язків, може звернутися до апарату відповідного суду з письмовою заявою про:

1) надання можливості ознайомитися із судовим рішенням у приміщенні суду;

2) надання можливості виготовити копії судового рішення за допомогою власних технічних засобів;

3) виготовлення копії судового рішення апаратом суду.

У заяві особа повинна обґрунтувати, чому вона не змогла ознайомитися із судовим рішенням у Реєстрі, а також чому вона вважає, що судове рішення безпосередньо стосується її прав, свобод, інтересів чи обов`язків (ч. 2).

Згідно з ч. 7 цієї статті в ознайомленні із судовим рішенням та у виготовленні його копії належить відмовити, якщо:

1) до суду звернулася особа, яка не має процесуальної дієздатності, або особа від імені заінтересованої особи за відсутності відповідних повноважень;

2) матеріали справи передані до іншого суду чи на зберігання до державної архівної установи, а електронна копія судового рішення відсутня;

3) судове рішення безпосередньо не стосується прав, свобод, інтересів чи обов`язків цієї особи.

Судом встановлено, що на підставі норм Закону України «Про доступ до судових рішень» позивач намагався ознайомитися в ЄДРСР з судовими рішеннями Кам`янка-Бузького районного суду прийнятими у 2013 році та не знайшовши деяких у реєстрі звернувся з журналістськими запитами до відповідача.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Конституції України кожна особа має право направляти письмові звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, які зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

Разом з тим відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-ХІІ інформація це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про інформацію» суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи, юридичні особи, об`єднання громадян, суб`єкти владних повноважень.

Статтею 5 Закону України «Про інформацію» передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про інформацію» право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Статтею 20 даного Закону визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.

Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами.

Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону України «Про інформацію» у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі Закон №2939-VI).

Статтею 1 Закону №2939-VI передбачено, що публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

За правилами ст. 2 Закону №2939-VI метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (ч. 1). Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом (ч. 2).

Відповідно до ст. 3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується:

1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;

2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;

3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації;

4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством;

5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації;

6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Приписи ст. 5 Закону №2939-VI встановлюють, що доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

За правилами встановленими ст. 6 Закону №2939-VI інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація (ч. 1).

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (ч. 2).

Згідно зі ст. 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації суб`єкти, визначені у ст. 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

За приписами ст. 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (п. 1 ч. 1).

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом (ч. 2).

Приписами ст. 19 Закону №2939-VI визначено, що запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (ч. 1).

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (ч. 2).

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача (ч. 3).

Відповідно до ст. 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 1).

Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадках перелічених у ч. 1 ст. 22 Закону №2939-VI, а саме:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч. 2 ст. 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених ч. 5 ст. 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації (ч. 2).

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено, зокрема, мотивовану підставу відмови (ч. 4).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 Закону №2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити, серед іншого, відмову в задоволенні запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації.

Статтею 24 Закону №2939-VI передбачено, що особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з системного тлумачення норм законів у галузі доступу до інформації суд зважає на позицію позивача стосовно того, що до відповідача він звертався з запитами про інформацію стосовно невиконання Закону України «Про доступ до судових рішень», в порядку цього Закону та Закону України «Про інформацію». У судовому засіданні позивач погодився з тим, що його запити стосуються публічної інформації.

Судом встановлено, що ні Законом України «Про доступ до судових рішень», ні Законом України «Про інформацію» не встановлено порядку звернення з запитом щодо публічної інформації та надання відповіді на такі запити. Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації». Крім того, відповідач стверджує у своєму відзиві, що відповіді позивачу надавалися з врахуванням строків та правил встановлених Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Тому з позиції суду оцінювати дії відповідача слід через призму Закону України «Про доступ до публічної інформації».

В контексті цієї обставини суд звертає увагу сторін на наступне.

У відповідях на запити відповідач з посиланням на ст. 9 Закону України «Про доступ до судових рішень вказує, що жодне судове рішення зазначене ОСОБА_1 у запитах не стосується безпосередньо його прав, свобод, інтересів та обов`язків.

З тексту запитів судом встановлено, що позивач намагався ознайомитися з цими рішеннями в ЄДРСР. Тобто не звертався до суду з проханням отримати тексти судових рішень у відповідних справах, а лише з питанням чому ці рішення не оприлюднені в реєстрі та просив їх оприлюднити.

З врахуванням цієї обставини суд вважає некоректним посилання відповідача на ст. 9 Закону України «Про доступ до судових рішень», адже нею передбачено правила ознайомлення з текстами судових рішень безпосередньо судом, про що позивач не просив. Суть запитів позивача зводиться саме до відсутності цих рішень в ЄДРСР, а не в бажанні отримати ці рішення безпосередньо в суді.

Судом з`ясовано, що позивач просив повідомити причини неоприлюднення електронних копій судових рішень у визначених ним справах, та оприлюднити такі рішення (направити до адміністратора реєстру) /арк.спр.79, 81, 83/.

Відповідач зазначив у відповіді, що предмет запиту позивача носить виключно технічний характер, втручання до реєстру не входить до компетенції суду, наповнення ЄДРСР судом проводиться вчасно.

Дані висновки відповідача з описаних вище підстав безпосередньо не стосуються запиту, а тому суд не оцінює їх.

Водночас Кам`янка-Бузький районний суд поінформував позивача, що кожна справа вказана у запиті витребовується з архіву та переглядається працівниками суду на предмет невнесення до ЄДРСР судового рішення.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 відповідач підсумував, що наповнює реєстр судовими рішеннями суддя, та в окремих випадках працівник апарату. Зазначив, що на момент надання відповіді у нього відсутні будь-які дані щодо встановлення порушення будь-ким вимог Закону України «Про доступ до судових рішень». Відтак суд не міг надати ОСОБА_1 інформації про «порушення закону», оскільки такої не було.

Також повідомив, що службове розслідування не проводилося, оскільки з 2013 року пройшов великий проміжок часу, за який відбулися кадрові зміни: звільнення працівників, вихід у декретні відпустки.

Відповідач поінформував суд та позивача, що в ході нарад суддів обговорено питання внесення судових рішень до ЄДРСР. Приводом для обговорення стали журналістські запити Жукова О.С. Судді детально вивчили викладені в запитах факти та причини несвоєчасної відправки судових рішень до реєстру. За результатами обговорення вирішили надалі дотримуватись вимог законодавства щодо строків направлення судових рішень до Єдиного реєстру, не допускати випадків несвоєчасної відправки та проводити постійний контроль за дотриманням вимог Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

На доказ вжитих з приводу журналістських запитів ОСОБА_1 заходів відповідач надав суду довідку щодо надіслання до ЄДРСР рішень /арк.спр.130/.

З врахуванням викладеного суд зважає на покликання відповідача у частині ненадання інформації про причини не оприлюднення електронних копій судових рішень, оскільки відповідач такою не володів.

Позивач у судовому засіданні заявив, що домагається того, щоб усі судові рішення були внесені до ЄДРСР і забезпечено таким чином право його та необмеженого кола громадян України на доступ до цих рішень для ознайомлення з ними.

З цього приводу слід зауважити, що за результатами розгляду журналістських запитів усі зазначені у них справи відповідачем переглянуто, та у випадку встановлення відсутності у реєстрі рішень прийнятих у цих справах, невідкладно направлено такі до реєстру, з чим погодився і позивач у судовому засіданні.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, надання відповідачем інформації на запит позивача в обсязі, якою він володів, вжиття відповідачем всіх необхідних заходів на виконання запитів, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Оскільки позовна вимога про стягнення моральної шкоди з відповідача є похідної від вимог про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, у її задоволенні теж слід відмовити.

Згідно зі ст. 139 КАС України відшкодування судових витрат позивачу, якому відмовлено у позові повністю, не передбачено.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 263, 294, 295, 382, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26.12.2019.

Суддя Кравців О.Р.