Справа № 480/2230/19
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2020-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 січня 2020 року

Київ

справа №480/2230/19

адміністративне провадження №К/9901/36735/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Жука А.В., Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у справі №480/2230/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 20.05.2018 № 19-ос «Про звільнення»; поновити позивача на попередній роботі; стягнути з відповідача на її користь суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на попередній роботі та стягнення з відповідача на її користь суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах одного місяця.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями відповідач подав касаційну скаргу у якій, з посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Крім того, відповідачу касаційній скарзі посилається на постанови Верховного Суду від 04.09.2019 №819/1316/16 та від 19.12.2019 №819/1314/17, у якій на його думку, Судом викладена аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах.

На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 30 вересня 2016 року №1402-VIII гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Однак пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачає, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень, позивач звернувся до суду з позовом про скасування наказу про звільнення та поновлення його на публічній службі.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII) займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги позивач працював на посаді головного спеціаліста відділу адміністрування, супроводження інформаційних систем, електронних реєстрів та захисту інформації Шосткинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Отже, він не є особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище в розумінні Закону № 1700-VII, а відтак ця справа належить до справ незначної складності.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку наявності обставин, наведених у підпунктах "а"-"в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Посилання касатора на постанови Верховного Суду від 04.09.2019 та від 19.12.2019 є необгрунтованим, оскільки вказані справи мають інші фактичні обставини.

Посилання Верховного Суду на застосування критеріїв незначної складності, як зазначив ЄСПЛ у рішенні "Азюковська проти України", не є порушенням права особи на доступ до суду в контексті вимог статті 6 (1) Конвенції, оскільки умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства, можуть бути суворіші ніж для звичайної заяви.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Отже, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у справі №480/2230/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак

А.В. Жук

О.В. Калашнікова,

Судді Верховного Суду