Справа № 160/10518/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
28.10.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 27.09.2019 року в переході пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести виплати пенсійного забезпечення ОСОБА_1 на пенсійне забезпечення по втраті годувальника на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вважає протиправною відмову відповідача у переході на пенсійне забезпечення свого чоловіка за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі того, що вона не досягла 60-тирічного віку. Тому, вважаю, що має право на перехід на пенсію по втраті годувальника на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», звертається до суду з позовом.
Ухвалою суду від 04.11.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Ухвалою суду від 28.11.2019 року було витребувано у Кам`янського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) пенсійну справу ОСОБА_2 .
Натомість, 17.12.2019 року у відповідь на ухвалу суду від відповідача надійшов лист про те, що архівну пенсійну справу надати немає можливості, у зв`язку з її відсутністю.
У встановлений судом строк, відповідач заперечуючи проти позову, надав відзив на позов, який долучений до матеріалів справи.
В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач не має права на перехід на пенсію в разі втрати годувальника, бо не досягла пенсійного віку - 60 років, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Тому, відповідач просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.
04.12.2019 року позивач надала суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що її чоловік вважався військовослужбовцем, тому вона має право на перехід на пенсію по втраті годувальника.
Суд, враховуючи положення ст. 257, ст. 261, ст. 263 КАС України, розглянув адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06.04.2015 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як отримувач пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, як дружині померлого інваліда І групи - ліквідатора ЧАЕС.
06.09.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Листом відповідача від 27.09.2019 року № 139/03.8-22 було повідомлено позивача про те, що відсутні правові підстави на перехід ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до п. 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України № 1058-ІV), на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон України № 2262-ХІІ), через ненабуття позивачем відповідного віку - 60 років.
Проте, не погодившись з рішенням відповідача щодо відмови у переході на пенсію по втраті годувальника, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.
Тому, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу протиправності відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 27.09.2019 року в переході позивача на пенсію по втраті годувальника.
Суд, вирішуючи спір по суті зазначає наступне.
Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV, відповідно до статті 5 якого цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим законом визначаються, зокрема, принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України № 1058-IV, види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення визначаються, виключно, законами про пенсійне забезпечення.
Згідно з пунктом 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України № 1058- IV, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, що стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку дружини (чоловіка), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.
Як було встановлено судом, чоловік позивача - ОСОБА_2 , був призваний на збори для участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Позивачу було встановлено право на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку, як дружині померлого інваліда І групи ліквідатора ЧАЕС, рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.06.2018 року, справа № 208/6488/17. При цьому, ухвалою суду від 08.11.2018 року було виправлено описку у вступній та резолютивній частинах рішення суду, а саме: виключено фразу «відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Водночас, судом встановлено, що факт належності чоловіка позивача до категорії військовослужбовців був встановлений рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.06.2018 року, справа № 208/6488/17, та не потребує доказування. Тому, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що чоловік позивача був військовозобов`язаний, а не військовослужбовець.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України № 2262-ХІІ, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Згідно з п. б) ч. 4 ст. 30 Закону України № 2262-ХІІ, непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або є особами з інвалідністю.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України № № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку.
Судом встановлено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, та звернулась до відповідача із заявою щодо переходу на пенсію в разі втрати годувальника у віці 57 років. При цьому, позивач не обґрунтовує належним чином підстави для переходу її на момент звернення до відповідача на пенсію по втраті годувальника, а факт належності чоловіка позивача до категорії військовослужбовців не був підставою відмови для переходу на пенсію по втраті годувальника.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в діях відповідача щодо відмови позивачу в переході на пенсію по втраті годувальника, не встановлено ознак протиправності, тому такі є правомірними.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст.90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст. 9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).
Приймаючи до уваги викладене вище, суд дійшов висновку, що доводи позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.
Відповідно до ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Таким чином, з урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні адміністративного позову.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що на підставі ст. 139 КАС України, враховуючи рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору у справі не розподіляються.
Керуючись ст. ст. 90, 139, 241-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Судові витрати у справі не розподіляються.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст рішення у повному обсязі складено 18.12.2019 року.

Суддя І.О. Лозицька