Справа № 442/4261/15-а
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 рокуЛьвів№857/10556/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 серпня 2019 року у справі №442/4261/15-а (головуючий суддя у першій інстанції Гарасимків Л.І., рішення проголошене о 10.25 год. у м. Дрогобичі) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради Львівської області третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Дрогобицької міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення 60 сесії шостого скликання Дрогобицької міської Ради Львівської області № 1587 від 17.04.2015 року «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», згідно якого відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , прооживаючому на АДРЕСА_1 , на земельну ділянку площею 651 кв.м. на вулиці Завіжінй 23-25 для ведення садівництва у зв`язку з невідповідністю розташування об`єкта ( земельної ділянки ) вимогам законів (земельна ділянка не є вільною із числа земель міськземфонду, оскільки згідно пункту 3.12 рішення сесії від 29.10.2014 року за № 1411 передана безоплатно у власність іншій особі; визнання протиправною бездіяльності Дрогобицької міської ради Львівської області щодо зволікання у розгляді у передбачений законом строк та спосіб його заяв (клопотань) від 28 грудня 2011р., від 11 квітня 2013р., від 22 серпня 2014р. та від 20 жовтня 2014р., адресованих до Дрогобицької міської ради з приводу приватизації вільної (незайнятої) земельної ділянки площею 651 кв.м., яка знаходиться у місті Дрогобичі на вулиці Завіжній, 23-25 для ведення садівництва шляхом попереднього надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки, що мала місце у період з 09 березня 2015 року до 17 квітня 2015 року, після скасування у судовому порядку пункту 2.2. рішення чергової сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області №1418 від 07 листопада 2014р. «Про відмову в передачі в оренду земельної ділянки та у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок»; зобов 'язання Дрогобицької міської ради Львівської області повторно виключно у строк та спосіб, передбачений відповідним законом, розглянути на черговому засіданні сесії Дрогобицької міської ради його заяву (клопотання) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 651кв. метр, яка знаходиться у місті Дрогобичі на вулиці Завіжній, 23-25 цільове призначення якої для ведення садівництва та стягнення з Дрогобицької міської ради у його користь судові витрати, понесені ним під час розгляду даного адміністративного судового спору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.12.2011 року ним було подано до Дрогобицької міської Ради Львівської області заяву про приватизацію вільної ( незайнятої) земельної ділянки, що розміщена по вулиці Завіжна між будинками № АДРЕСА_2 та № АДРЕСА_3 , площею 651 кв.м. для ведення садівництва. За наслідками розгляду цієї заяви про приватизацію земельної ділянки просив відповідача у справі прийняти рішення чергового засідання сесії Дрогобицької міської Ради про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 651 кв.м. для ведення садівництва, яка знаходиться у місті Дрогобичі по вулиці Завіжна між будинками № 23 та № 25. До згаданої заяви ним було додано необхідні графічні матеріали на яких зображено місце розташування цієї земельної ділянки, як це і передбачено відповідними положеннями статті 118 Земельного кодексу України. Оскільки ним не було отримано протягом значного періоду часу з Дрогобицької міської Ради Львівської області жодної відповіді чи іншої інформації щодо стану розгляду вище згаданої заяви про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки, то 26.08.2014 року за вхідним №07/02274 ним подано до Дрогобицької міської ради Львівської області чергову заяву (клопотання) від 22 серпня 2014р. «щодо стану розгляду заяви про приватизацію земельної ділянки від 28 грудня 2011р. та про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на цю земельну ділянку як вільну земельну ділянку комунальної власності міста Дрогобича».

Згідно цієї заяви він повторно просив Дрогобицьку міську раду Львівської області невідкладно (на черговому засіданні сесії міської ради) розглянути у спосіб, передбачений частинами 6 та 7 статті 118 Земельного кодексу України, нерозглянуту до цього часу його заяву. Не отримавши у черговий раз у передбачений законом місячний строк від Дрогобицької міської ради Львівської області жодної відповіді щодо стану розгляду його вищенаведеної заяви від 22 серпня 2014р., - 20 жовтня 2014р. ним повторно подано до Дрогобицької міської ради заяву щодо стану розгляду заяви (клопотання) від 22 серпня 2014р., на яку теж ще не отримав жодної належної письмової відповіді до цього часу.

Також зазначає, що ряд аналогічних заяв, скарг та звернень ним було подано до Дрогобицької міської ради починаючи із грудня місяця 2011р., які теж жодного разу не були розглянуті Дрогобицькою міською радою у передбачений законом строк та спосіб.

У кінці листопада 2014р. ним виявлено у своїй поштовій скринці простий поштовий конверт із Дрогобицької міської ради, у якому містився витяг із рішення чергової сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради за №1418 від 07 листопада 2014р. «Про відмову у передачі в оренду земельної ділянки та у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок». З цього витягу йому стало відомо, що пунктом 2.2 згаданого рішення від 07 листопада 2014р. за №1418 Дрогобицька міська рада відмовила йому у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 651 кв., яка знаходиться у місті Дрогобичі на вулиці Завіжній, 23-25 для ведення садівництва.

За таких обставин він був змушений звернутися до суду та постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.01.2015 року його позовні вимоги були задоволені та вирішено визнати протиправним та скасувати пункт 2.2 рішення LІІІ сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області №1418 від 07 листопада 2014р. «Про відмову в передачі в оренду земельної ділянки та у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» та зобов`язано Дрогобицьку міську раду Львівської області повторно виключно у строк та спосіб, передбачений відповідним законом, розглянути на черговому засіданні сесії Дрогобицької міської ради заяву (клопотання) ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 651кв.м., яка знаходиться у місті Дрогобичі на вулиці Завіжній, 23-25 для ведення садівництва та визнати протиправною бездіяльність Дрогобицької міської ради Львівської області щодо зволікання у розгляді у передбачений законом строк та спосіб заяв (клопотань) ОСОБА_1 від 28 грудня 2011 року, від 11 квітня 2013 року, від 22 серпня 2014 року та від 20 жовтня 2014 року, адресованих до Дрогобицької міської ради з приводу приватизації вільної (незайнятої) земельної ділянки площею 651кв.м., яка знаходиться у місті Дрогобичі на вулиці Завіжній, 23-25 для ведення садівництва шляхом попереднього надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки. Дана постанова вступила у законну силу 09.02.2015 року.

Крім цього 27.05.2015 року із Дрогобицької міської Ради ним отримано відповідь № 3-32/2938 від 18.05.2015 року разом із оскаржуваним рішенням 60 сесії шостого скликання Дрогобицької міської Ради Львівської області № 1587 від 17.04.2015 року «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», де йому черговий раз було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, у зв`язку з невідповідністю розташування об`єкта ( земельної ділянки) вимогам законів ( земельна ділянка не є вільною із числа земель міськземфонду, оскільки згідно пункту 3.12. рішення сесії від 29.10.2014 року за 1411 передана безоплатно у власність іншій особі).

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач був змушений звернутися в суд за захистом порушених прав та інтересів.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає про неповне з`ясування Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області під час постановлення оскаржуваного рішення обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосував :ня норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового прийняття судом першої інстанції цього незаконного рішення. Зокрема апелянт вказує на те, що 28 грудня 2011р. ним було подано до Дрогобицької міської ради Львівської області заяву про приватизацію вільної (незайнятої) земельної ділянки, до якої долучено необхідні графічні матеріали, на яких зображено місце розташування цієї земельної ділянки, як це і передбачено відповідними положеннями статті 118 Земельного кодексу України. Оскільки ним не було отримано протягом значного періоду часу з Дрогобицької міської ради Львівської області жодної відповіді чи іншої інформації щодо стану розгляд вищезгаданої заяви про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки, то 26 серпня 2014р. за вхідним №07/С-2274 було подано до Дрогобицької міської ради Львівської області чергову заяву (клопотання) від 22 серпня 2014р. «щодо стану розгляду заяви про приватизацію земельної ділянки від 28 грудня 2011р. та про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на цю земельну ділянку як вільну земельну ділянку комунальної власності міста Дрогобича». Не отримавши у черговий раз у передбачений законом місячний строк від відповідача жодної відповіді щодо стану розгляду його вищенаведеної заяви від 22 серпня 2014р., 20 жовтня 2014р. ним подано до Дрогобицької міської ради заяву щодо стану розгляду заяв (клопотань) від 22 серпня 2014р. та від 28 грудня 2011р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва площею 651кк. метр по вулиці Завіжна між житловими будинковолодіннями №23 та №25 у місті Дрогобичі Львівської АДРЕСА_4 , на яку теж не було отримано жодної належної письмової відповіді із Дрогобицької міської ради.

Наприкінці листопада 2014р. позивачу стало відомо про наявність рішення чергової сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради за №1418 від 07 листопада 2014р. «Про відмову у передачі в оренду земельної ділянки тау наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», у зв`язку із чим був змушений вкотре звернутись із адміністративним позовом до Дрогобицької міської ради про визнання протиправним та скасування пункту 2.2 рішення чергової сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області №1418 від 07 листопада 2014р. «Про відмову в передачі в оренду земельної ділянки та у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», про зобов`язання Дрогобицьку міську раду Львівської області повторно виключно у строк та спосіб, передбачений відповідним законом, розглянути на черговому засіданні сесії Дрогобицької міської ради заяву (клопотання) ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. За наслідками розгляду Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області адміністративного позову від 23 грудня 2014р., постановлено судове рішення (постанову) від 27 січня 2015р. в адміністративній справі №442/86/15-а (провадження №2-а/442/37/2015), якою позов задоволено повністю.

Також, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №ВП-46702303 від 02 березня 2015р. головним державним виконавцем відділу ПВР УДВС ГУЮ у Львівській області надано боржнику Дрогобицькій міській раді Львівської області добровільний строк на виконання виконавчого листа №442/86/15-а до 09 березня 2015р., чого теж відповідачем виконано не було.

Відтак, з урахуванням діючих на той час відповідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в частині обов`язковості вимоги щодо виконання чинних судових рішень усіма фізичними та юридичними особами, в тому числі органами місцевого самоврядування в Україні, з урахуванням діючих на той час та діючих й на час подання цієї апеляційної скарги відповідних положень статті 118 Земельного кодексу України, Дрогобицька міська рада Львівської області повинна була виконати постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 січня 2015р. у справі №442/86/15-а в частині зобов`язання судом Дрогобицьку міську раду Львівської області повторно виключно у строк та спосіб, передбачений відповідним законом, розглянути на черговому засіданні сесії Дрогобицької міської ради заяву (клопотання) ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблений проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 651 кв. метр, яка знаходиться у місті Дрогобичі на вулиці Завіжній, 23-25 для ведення садівництва у строк до 09 березня 2015 року включно, проте відповідач прийняв оскаржуване у цій адміністративній справі рішення сесії лише 17 квітня 2015р., незважаючи на те, що чергові та позачергові сесії міської ради у цей календарний проміжок часу неодноразово відбувались.

Також вказує на те, що оскаржуваному рішенні міської ради відповідачем не зазначено про наявність будь-якої із перелічених підстав, що стали приводом для прийняття оскаржуваного рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З урахуванням наведених обставин просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Третьою особою поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права та вірним встановленням обставин у справі, висновки суду відповідають обставинам справи, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених у скарзі та просили рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Третя особа та її представник проти апеляційної скарги заперечили, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Згідно із ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.01.2015 року позовні вимоги позивача ОСОБА_1 були задоволені, визнано протиправним та скасовано пункт 2.2 рішення LІІІ сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області №1418 від 07 листопада 2014р. «Про відмову в передачі в оренду земельної ділянки та у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», зобов`язано Дрогобицьку міську раду Львівської області повторно виключно у строк та спосіб, передбачений відповідним законом, розглянути на черговому засіданні сесії Дрогобицької міської ради заяву (клопотання) ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 651кв.м., яка знаходиться у місті Дрогобичі на вулиці Завіжній, 23-25 для ведення садівництва та визнано протиправною бездіяльність Дрогобицької міської ради Львівської області щодо зволікання у розгляді у передбачений законом строк та спосіб заяв (клопотань) ОСОБА_1 від 28 грудня 2011 року, від 11 квітня 2013 року, від 22 серпня 2014 року та від 20 жовтня 2014 року, адресованих до Дрогобицької міської ради з приводу приватизації вільної (незайнятої) земельної ділянки площею 651кв.м., яка знаходиться у місті Дрогобичі на вулиці Завіжній, 23-25 для ведення садівництва шляхом попереднього надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки.

Рішенням 60 сесії шостого скликання Дрогобицької міської Ради Львівської області № 1587 від 17.04.2015 року «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, у зв`язку з невідповідністю розташування об`єкта ( земельної ділянки) вимогам законів ( земельна ділянка не є вільною із числа земель міськземфонду, оскільки згідно пункту 3.12. рішення сесії від 29.10.2014 року за № 1411 передана безоплатно у власність іншій особі).

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що відповідач при прийнятті оскарженого позивачем рішення діяв з дотриманням вимог Конституції та законів України.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними а такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає, згідно преамбули, Закон України «Про місцеве самоврядування» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Конституцією України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (ч. 1 ст. 144).

Статтею 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно з частиною 1 статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Інші питання організації місцевого самоврядування, формування, діяльності та відповідальності органів місцевого самоврядування визначаються законом на підставі статті 146 Конституції України.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно із статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин ( пункт 34 частини 1 статті 26 цього ж Закону).

Відповідно до частин 1, 5 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Згідно з частинами 1, 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Відповідно до пунктів «а» та «б» частини 1 статті 12 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Пунктом «а» частини 3 статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з абзацом першим частини 1 та частини 2 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом «в» частини 3 статті 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У відповідності до частини 5 статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Частиною 1 статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з абзацом першим частини 3 статті 123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Таким чином, аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З іншого боку, подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об`єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам та юридичним особам умов для реалізації їх прав на землю. Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися «відмовою у наданні дозволу» у розумінні частини сьомої статті 123 ЗК України. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку.

З матеріалів справи слідує, що постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.01.2015 року позовні вимоги позивача ОСОБА_1 були задоволені та вирішено визнати протиправним та скасувати пункт 2.2 рішення LІІІ сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області №1418 від 07 листопада 2014р. «Про відмову в передачі в оренду земельної ділянки та у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», згідно якого Дрогобицькою міською радою ОСОБА_1 безпідставно відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 651 кв.м, яка знаходиться у місті Дрогобичі на вулиці Завіжній, 23-25 для ведення садівництва, зобов`язати Дрогобицьку міську раду Львівської області повторно виключно у строк та спосіб, передбачений відповідним законом, розглянути на черговому засіданні сесії Дрогобицької міської ради заяву (клопотання) ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 651кв.м., яка знаходиться у місті Дрогобичі на вулиці АДРЕСА_5 , 23-25 для ведення садівництва та визнано протиправною бездіяльність Дрогобицької міської ради Львівської області щодо зволікання у розгляді у передбачений законом строк та спосіб заяв (клопотань) ОСОБА_1 від 28 грудня 2011 року, від 11 квітня 2013 року, від 22 серпня 2014 року та від 20 жовтня 2014 року, адресованих до Дрогобицької міської ради з приводу приватизації вільної (незайнятої) земельної ділянки площею 651кв.м., яка знаходиться у місті Дрогобичі на вулиці Завіжній, 23-25 для ведення садівництва шляхом попереднього надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки.

Як слідує із позовної заяви у даній справі та доводів апеляційної скарги, заяви, на які посилається позивач, на які йому не були надані відповіді відповідачем упродовж 2011- 2014 років уже були предметом дослідження при оскарженні рішення відповідача №1418 від 07 листопада 2014р. «Про відмову в передачі в оренду земельної ділянки та у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», отже, з урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявлені вимоги позивача ОСОБА_1 в цій частині уже вирішено, тому підстав для задоволення цих вимог повторно суд не має.

Також апелянт в обґрунтування бездіяльності відповідача покликається на те, що згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №ВП-46702303 від 02 березня 2015р. головним державним виконавцем відділу ПВР УДВС ГУЮ у Львівській області надано боржнику Дрогобицькій міській раді Львівської області добровільний строк на виконання виконавчого листа №442/86/15-а до 09 березня 2015р., чого теж відповідачем виконано не було.

Проте, колегія суддів вважає наведені доводи апелянта невірними, оскільки такі дії відповідача пов`язані із виконанням конкретного судового рішення та позивач вправі був звернутись до суду із заявою про встановлення судового контролю щодо виконання судового рішення.

Крім цього, Рішенням 60 сесії шостого скликання Дрогобицької міської Ради Львівської області № 1587 від 17.04.2015 року «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, у зв`язку з невідповідністю розташування об`єкта ( земельної ділянки) вимогам законів ( земельна ділянка не є вільною із числа земель міськземфонду, оскільки згідно пункту 3.12. рішення сесії від 29.10.2014 року за № 1411 передана безоплатно у власність іншій особі). Про вказане рішення Відповідач повідомив Позивача листом від 27.05.2015р.

Також судом встановлено, що рішенням сесії від 29.10.2014 року №1411, спірна земельна ділянка була передана безоплатно у власність іншій особі та вказане рішення на день прийняття оскарженого позивачем рішення № 1587 від 17.04.2015 року було чинним.

Суд першої інстанції також вірно зазначив, що із змісту статей 118, 122 ЗК України слідує, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у Відповідача законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України.

Суд згідно ч. 1 ст. 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, наведені вище обставини свідчать про те, що відмова Відповідача була обґрунтованою, що відповідно не свідчить про формальний розгляд заяви Позивача, оскільки відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Вказаний перелік підстав є вичерпним, а з наведених у оскарженому рішенні підстав, з яких міська рада відмовила Позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, слідує, що така входить до переліку обставин, які згідно з положенням частини 7 статті 118 ЗК України надають уповноваженому суб`єкту владних повноважень можливість обирати між двома альтернативними варіантами свої поведінки - надати дозвіл або відмовити у його наданні.

З урахуванням наведених вище обставин та норм чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення було дотримано вимоги Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а зібрані і досліджені докази у справі, не підтверджують і не обґрунтовують всі позовні вимоги, з якими до суду звернувся позивач ОСОБА_1

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції, а тому правового значення не мають та правильності висновку суду не спростовують.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За приписами частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржені позивачем дії та рішення відповідача, апеляційний суд вважає, що такі відповідають критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, а представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення чи дії відповідача є протиправними, а натомість вказують на те, що такі прийняті відповідачем обґрунтовано, з дотриманням вимог Конституції та законів України, в межах повноважень та спосіб, передбачений чинним законодавством України та підстав для визнання їх протиправними та скасування не вбачається, у зв`язку із чим позов до задоволення не підлягає.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 серпня 2019 року у справі №442/4261/15-а - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складено 28.12.2019 р.