Справа № 640/5208/19
Суддя: Сенаторов В. М.
Дата ухвалення: 2019-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 640/5208/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2019 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого-судді - Сенаторова В.М.,
при секретарі - Явнюк К.Р.,
за участі представника позивача - Ляшенка Ю.О.,
представника відповідача - Левенцової К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти №6 батальйону №4 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Семененко Дмитра Олександровича про скасування постанови, -
11.03.2019 до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , у якому позивач просить суд визнати незаконними дії інспектора патрульної поліції роти № 6 батальйону № 4 УПП у Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Семененко Д.О. щодо винесення постанови серії ЕАВ № 931886 від 19.02.2019 відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення; скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ № 931886 від 19.02.2019, складене інспектором роти № 6 батальйону № 4 УПП у Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Семененко Д.О.; закрити провадження у адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП і накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 255 на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення; судові витрати покласти на відповідача.
Як на підставу позову посилається на те, що 19 лютого 2019 року інспектор роти № 6 батальйону № 4 УПП у Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Семененко Д О. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ № 931886, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень.
Накладаючи стягнення інспектор поліції вважав, що позивач рухалась в населеному пункті зі швидкістю 81 км/год., перевищила встановлену швидкість в населеному пункті на 31 км/год /швидкість вимірювалась приладом ТruСаm ТС 000709/чим порушила п. 12.4. ПДР - порушення швидкості режиму в населених пунктах.
Позивач вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ЕАВ № 931886 складена інспектором поліції без достатніх на те правових підстав, а тому є незаконною те необґрунпюваною і підлягає скасуванню виходячи з наступного.
Щодо обставин справи та пред`явлених порушень ПДР України позивач вказала, що 19 лютого 2019 року о 22 год. 03 хв. керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz GLE 450 AMG 4 Matic НОМЕР_1 позивач рухалася на ТЗ, не порушуючи ПДР України, проте була зупинена працівником патрульної поліції, який вказав на порушення п. 12.4. ПДР України.
У відповідній постанові про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відсутні дані про будь-який технічний засіб, яким здійснено фото аб відеозапис. У графі До постанови додаються" відсутні буд-які відомості.
Крім того, відповідачем на вимогу позивача не було надано фактичних доказів, які підтверджували вчинення позивачем зазначеного в оскаржуваній постанові правопорушення. Також, інспектором поліції, на вимогу позивача, не було надано відеоматеріали, на яких зафіксовано як сам факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, так і факт складення постанови у справі про адміністративне правопорушення, факт відмови позивача від підпису постанови, позивача не було ознайомлено з правами та обов`язками.
Оскаржувана постанова не відповідає вимогам чинного законодавства України щодо її змісту (не містить обов`язкових реквізитів, визначених cт. 283 КУпАП).
У зв`язку з тим, що у постанові від 19.02.2019 не міститься жодних відомостей про будь-який технічний запис, яким здійснено фото-відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним доказом.
Листом від 28.02.2019 №120аз/41/14/02-2019 Управління патрульної поліції в Харківській області повідомило адвоката Позивача - Ляшенко О.Ю. щодо постанови про накладення адміністративного стягнення серія ЕАВ № 931886 від 19.02.2019, а також було надано відеозаписи, нібито, факту правопорушення, однак з наявного в Управлінні патрульної поліції в Харківській області відеозапису, не можливо встановити ні марки автомобіля, ні номер автомобіля (номер автомобіля чітко не вбачається з наданого відеозапису).
Таким чином, жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у відповідача немає. Крім того, не зазначення у постанові про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення в якості додатків відеозапису, або технічного запису, яким здійснено відеофіксацію не може бути належним доказом
Також, при винесенні постанови серія ЕАВ № 931886 від 19.02.2019 інспектор поліці не в повній мірі встановив особу позивача. Водій ОСОБА_1 здійснила вимушену зупинку на мосту на незаконну вимогу поліцейського, однак інспектор УПП в Харківській області ОСОБА_2 .О. не вжив жодних заходів, щоб прибрати службовий автомобіль та автомобіль ОСОБА_1 з проїзної частини. Позивач була вимушена екстрено зупинитися, так як службовий автомобіль УПП в Харківській області «підрізав» автомобіль Mercedes GLE 450 д.н.з. НОМЕР_2 , крім того службові автомобілі інших працівників УПП в Харківській області заблокували з усіх боків автомобіль ОСОБА_1 .
Крім того, внаслідок порушення інспектором поліції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, було також порушено права ОСОБА_1 зокрема право на користування юридичною допомогою адвоката, право давати пояснення та інше. ОСОБА_1 неодноразово звертала увагу інспектора на порушення останнім прав ОСОБА_1 , однак жодних дій, що усунення порушень прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності інспектором поліції вжито не було. При спілкуванні з позивачем відповідач вживав нецензурні слова, а також поводив себе неетично.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 19.03.2019 було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду даної справи по суті.
23.04.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує щодо тверджень позивача про безпідставність постанови та порушення процедури притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. З-поміж іншого вказав, що з доданого до матеріалів позовної заяви позивачем оптичного диску з відеозаписом, зробленим вертикально на мобільний телефон, ОСОБА_1 з салону автомобіля вбачається, що позивач, коментуючи дії інспектора ОСОБА_3 О., констатує факт того, що їй було роз`яснено права, проте остання зачинившись у транспортному засобі разом з невідомою особою ймовірно чоловічої статі глузувала зі співробітника поліції та свідомо відмовлялась брати участь у розгляді справи, при цьому у розмові не заперечувала, що її знайомили з фіксацію на приладі ТruCam. Крім того, представник надав на оптичному диску фіксацію порушення швидкісного режиму за довомогою лазерного вимірювача ТruCam ТС 000709.
24.04.2019 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав, що наведені у відзиві та стверджував, що всі вимоги законодавства були дотримані під час складання постанови, позивачу були роз`яснені права, які передбачені ст. 268 КУпАП.
Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Судом встановлено, що 19.02.2019 о 23:26 у Харківському районі, Харківської області на 469 км автодороги М-03 інспектором роти №6 батальйону №4 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Семененко Д.О. винесено постанову серії серія ЕАВ № 931886 від 19.02.2019 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Згідно вказаної постанови, 19 лютого 2019 року о 22:03 позивач, керуючи автомобілем Mercedes Benz GLE 450 AMG 4 Matic д.н.з. НОМЕР_3 , рухалась у населеному пункті зі швидкістю 81 км/год, перевищивши встановлену швидкість в населеному пункті на 31 км/год, чим порушила пункт 12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалась за допомогою лазерного вимірювача TruCam ТС 000709. Таким чином позивач вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП.
Змістом статті 283 КУпАП встановлено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Отже відповідач в оскаржуваній постанові чітко зазначив всі необхідні елементи, передбачені статтею 283 КУпАП.
В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
У відповідності до вимог частини 3 статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.
Частина 2 статті 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
При цьому слід зазначити, що за приписами закону про адміністративні правопорушення розгляд справі і накладення штрафу інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку, підстави для відкладення таких контролюючих функцій не передбачено.
Отже, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення, в іншому випадку правомірність дій водія доводиться у судовому порядку шляхом подання позову про скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, з можливістю скористатись правовою допомогою.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
В ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Водночас, п. 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Частина 1 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
На підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення відповідачем долучено до матеріалів справи оптичний диск лазерного вимірювача швидкості TruCAM ТС000709.
Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто положення даного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Судом встановлено, що в оскаржуваній постанові від 19.02.2019 вказано, що вимір швидкості проводився приладом TruCAM ТС000709 та надано в судовому засіданні оптичний диск із записом лазерного вимірювача швидкості TruCAM ТС000709 із зазначенням швидкості руху автомобіля позивача 81 км/год.
Отже, покази приладу TruCam оцінюються інспектором як доказ в розумінні ст.251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст. 252 КУпАП відповідач оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності та виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.
Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.
Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.
Санкція ст. 122 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином, в будь якому разі відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.
Також, суд не приймає до уваги доводи позивача стосовно протиправного складенні постанови в порушення положень Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 з огляду на наступне.
Так, згідно розділу IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 06.11.2015 р. №1376 передбачено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене зокрема ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 по справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП, яке передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення за місцем його вчинення визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.
У свою чергу, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14.07.2015 № 596-VIII, який був прийнятий після винесення рішення Конституційним Судом України 26.05.2015 по справі № 5-рп/2015, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено скорочене провадження у справах про адміністративне правопорушення у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.
Таким чином, приписи рішення Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від 26.05.2015, на які посилається позивач, повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015 року № 596-VІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху" щодо надання права органам Національної поліції України виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу на місці.
Таким чином, розгляд справи на місці вчинення адміністративного правопорушення не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке утворює самостійну підставу для скасування постанови, винесеної за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Також, суд звертає увагу на те, що позивачем не надано суду жодних доказів відсутності порушень, які зафіксовано було інспектором та у зв`язку з чим накладено адміністративне стягнення.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач надав на підтвердження своєї позиції докази на підтвердження обґрунтованості складення постанови про адміністративне правопорушення та недоведеності доводів позивача.
Доводи позивача, викладені в обґрунтування позовних вимог, в тому числі і надані в судовому засіданні, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та були спростовані доказами, наданими відповідачем.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, суд вважає, що інспектором УПП в Харківській області відповідачем по справі обґрунтовано було прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.
За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст.2, 6-10,77, 205, 229, 241-246,255, 257, 263, 295, 382 КАС України, суд-
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Інспектора роти №6 батальйону №4 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Семененко Дмитра Олександровича про скасування постанови, - відмовити в повному обсязі.
Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга подається відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ перехідних положень КАС України: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Суддя -