Справа № 480/2598/19
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 грудня 2019 р. Справа № 480/2598/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кунець О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Токар Ю.В.,
розглянувши в приміщенні суду в м. Суми в письмовому порядку адміністративну справу №480/2598/19 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області , у якій просить суд:
1. визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача, які полягали у непроведенні нарахування та виплати позивачу надбавки за вислугу років до заробітної плати за період з 03.07.2003 по 31.12.2005 включно, за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно у відповідності до частини четвертої статті 44 Закону України "Про статус суддів", виходячи із загальної суми щомісячного заробітку;
2. зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу за період з 03.07.2003 по 31.12.2005 включно, за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно набавку за вислугу років в розмірі, визначеному частиною четвертою статті 44 Закону України "Про статус суддів", з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, індексації доходу, надбавок за виконання особливо важливої роботи, різниці окладу, президентської надбавки, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань;
3. зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу за період з 03.07.2003 по 31.12.2011 включно заробітну плату за час щорічної основної та додаткової відпустки, компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткову відпустку, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди;
4. зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час щорічної та додаткової відпустки, компенсації за невикористані щорічну та додаткову відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 03.07.2003 по 31.12.2011 включно;
5. зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 03.07.2003 по 31.12.2011 включно;
6. зобов`язати відповідача надати позивачу довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01 липня 2019 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2007 грн.
Відповідно до ухвали суду від 22.07.2019р. позовна заява позивача залишалась без руху.
06.08.2019р. до матеріалів справи позивачем було надано заяву про уточнення позовних вимог (а.с.28), згідно якої позивач зазначив, що відкликає позовні вимоги стосовно зобов`язати відповідача надати позивачу довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01 липня 2019 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2007 грн. (пункт 6 вимог) у зв"язку з чим надав позов зі зміненими вимогами. (а.с.29-36).
Ухвалою суду від 27.08.2019 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без виклику сторін на 24.09.2019.
Ухвалою суду від 24.09.2019 справу №480/2598/19 призначено до розгляду в порядку прощеного позовного провадження з викликом сторін.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач протиправно йому, як судді Глухівського міського (в подальшому міськрайонного ) суду нараховував та виплачував надбавку за вислугу років до заробітної плати за період з 03.07.2003 по 31.12.2005 включно, за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011, виходячи лише з розміру посадового окладу та доплати за кваліфікаційний клас, оскільки за приписами частини 4 статті 44 Закону України "Про статус суддів", чинного на момент виникнення спірних правовідносин щомісячна надбавка за вислугу років виплачується суддям у відповідних розмірах при відповідному стажі роботи від з а г а л ь н о ї суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Позивач просить суд врахувати , що відповідно до положень частин 1, 4 статті 44 Закону №2862-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від з а г а л ь н о ї суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, тобто, зміст цієї правової норми свідчить про те, що загальна сума щомісячного заробітку судді має визначатись зі складових його заробітної плати, до яких в х о д я т ь посадовий оклад, премії, доплати за кваліфікаційні класи, надбавки за вислугу років та інші надбавки.
Натомість відповідачем при нарахуванні та виплаті надбавки за вислугу років за період з 03.07.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 31.12.2011, враховувалась не загальна сума щомісячного заробітку, а лише з урахуванням розміру посадового окладу та доплати за кваліфікаційний клас. Такі дії відповідача, на переконання позивача, є протиправними.
Крім цього, у зв"язку з недоплатою надбавки за вислугу років відповідач невірно виплатив йому заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за вказаний період, оскільки не врахував при їх виплаті недораховану йому надбавку за вислугу років, адже розмір вказаних виплат залежить від середньомісячного заробітку.
Відповідач у письмовому відзиві та у письмових поясненнях зазначив, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З 01.01.2006 року діяла Постанова Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», яка визначала схему посадових окладів, преміювання, надбавки та інші питання оплати праці суддів.
Статтею 117 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2008 №19 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865" (яка набрала чинності з 01.03.2008) останню доповнено пунктом 2-2 наступного змісту: "Суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків."
Тобто, на момент набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2008 №19 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865"- 01,03.2008 року був чинним Закон України від 28.12.2007 №107-УІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до частини 4 статті 44 Закону України «Про статус суддів». Конституційний Суд України визнав неконституційними низку положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", зокрема, щодо бази обчислення суддям надбавки за вислугу років, - 22.05.2008 року.
Враховуючи вищевикладене, територіальне управління нараховувало і виплачувало судді ОСОБА_1 доплату за вислугу років відповідно до чинної Постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865, яка була обов`язковою до виконання для територіального управління та, відповідно, заперечує проти визнання дій протиправними.
Крім цього, відповідач звертає увагу суду на те, що ст.120 Закону України «Про судоустрій України» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за р а х у н о к коштів Д е р ж а в н о г о б ю д ж е т у України. Функції головного розпорядника коштів щодо фінансового забезпечення діяльності всіх судів загальної юрисдикції, а також діяльності кваліфікаційних комісій суддів усіх рівнів, органів суддівського самоврядування та Державної судової адміністрації, було покладено на Державну судову адміністрацію України.
Статтею 78 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» та статтею 73 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» було установлено, що керівники бюджетних установ (військових формувань) утримують чисельність працівників (військовослужбовців) та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове утримання), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в м еж а х ф о н д у з а р об і т н ої п л а т и , затверджених для бюджетних установ (військових формувань) у кошторисах.
Як вказує відповідач, надбавка за вислугу років позивачу у спірний період мала нараховуватися та виплачуватися з урахуванням положень частини 1 статті 123 Закону України Про судоустрій України, частини 4 статті 44 Закону України Про статус суддів у с и с те м н ом у з в ' я з ку та у відповідності до Б ю д ж е т н о г о кодексу України від 21 червня 2001 року №2542-ІІІ, Законів України Про Державний бюджет України (на відповідні роки) та Закону України Про оплату праці від 24 березня 1995 року №108/95-ВР відповідно до затвердженого фонду заробітної плати та в м е ж а х к о ш т о р и с у, а не виключно Законом України Про статус суддів.
Крім цього, відповідач зазначає, що позивачем не враховано той факт, що згідно чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства України, п р е м і я н е в і д н о с и л а с ь до обов`язкових виплат, на відміну від надбавки за вислугу років та нараховувалася лише у випадку з а ли ш к у коштів фонду економії оплати праці в межах кошторисних призначень після нарахування обов`язкових виплат (посадового окладу, надбавки та доплат).
Також, обгрунтовуючи своєю позицію, відповідач зазначає, що включивши до суддівської винагороди, з якої нараховувалась надбавка за вислугу років інші надбавки і премії, суттєво зменшився б розмір премій та надбавок за виконання особливо важливої роботи, що нараховувались Позивачу, оскільки всі кошти розподілялись в межах коштів фонду заробітної плати Глухівського районного суду, встановленого в межах, передбачених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, які передбачаються окремим рядком щодо кожного суду.
Позовні вимоги щодо нарахування індексації та компенсації на перераховану надбавку за вислугу років, заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги для вирішення соціально-побутових питань то ці позовні вимоги, на переконання відповідача, також не підлягають задоволенню у зв"язку з їх безпідставністю.
У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені (а.с.91-92).
ОСОБА_1 у позовній заяві просив справу розглядати без його участі (зворотній бік а.с.6).
Згідно ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діє з 15.12.2017), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Частиною 9 цієї статті встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).
Таким чином, враховуючи наведені обставини, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, справа розглянута в письмовому провадженні.
Враховуючи викладене, справа розглянута в письмовому порядку.
Дослідивши матеріали справи, з"ясувавши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного :
Судом встановлено, що з 03 липня 2003 року на підставі Указу Президента України від 12.06.2003 №525/2003 та згідно наказу голови Глухівського міського суду №15 від 03.07.2003 позивач працював на посаді судді Глухівського міського суду, та Указом Президента України від 23.03.2004 №358/2004 був переведений на посаду судді Глухівського міськрайонного суду.
Постановою Верховної Ради України від 30.10.2008 №628-УІ позивач був обраний суддею цього суду безстроково.
В подальшому рішенням Вищої ради правосуддя №2551/0/15-17 від 29.08.2017 позивача було звільнено з посади судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області у зв`язку з поданням заяви про відставку (вищевказані документи були оприлюднені в установленому законом порядку та є загальнодоступними).
На звернення позивача відповідачем було надано розрахункові листи за період з 03.07.2003 по 31.12.2011, з яких вбачається, що ОСОБА_1 , як судді Глухівського міського (а потім міськрайонного) суду нараховувалася та виплачувалася щомісячна доплата за вислугу років у таких розмірах:
- з 03.07.2003 по 30.11.2003 - 20% від посадового окладу (310 грн.) з урахуванням президентської надбавки (50 % посадового окладу);
- з 30.11.2003 (після присвоєння п`ятого кваліфікаційного класу рішенням кваліфікаційної комісії від 28.11.2003) по 31.10.2004 - 20% від посадового окладу (310 грн.) з урахуванням доплати за 5 кваліфікаційний клас (275 грн.) та президентської надбавки (50 % посадового окладу);
- з 01.11.2004 по 31.12.2004 - 20% від посадового окладу (397 грн.) з урахуванням доплати за 5 кваліфікаційний клас (275 грн.) та президентської надбавки (50 % посадового окладу) ;
- з 01.01.2005 по 30.04.2005 - 20% від посадового окладу (439 грн.) з урахуванням доплати за 5 кваліфікаційний клас (275 грн.) та президентської надбавки (50 % посадового окладу);
- з 01.05.2005 по 31.12.2005 - 20% від посадового окладу (439 грн.) з урахуванням доплати за 5 кваліфікаційний клас (275 грн.), надбавки за виконання особливо важливої роботи (оклад + клас) та президентської надбавки (50 % посадового окладу);
- з 01.01.2006 по 31.12.2006 - 20% від посадового окладу (2490 грн.) з урахуванням доплати за 5 кваліфікаційний клас (275 грн.); з 01.01.2007 (після присвоєння четвертого кваліфікаційного класу рішенням кваліфікаційної комісії від 21.12.2006) по 31.12.2007 - 20 % від посадового окладу (2490 грн.) з урахуванням доплати за 4 кваліфікаційний клас (300 грн.);
- з 01.01.2008 по 30.04.2010 - 25% від посадового окладу (2490 грн.) з урахуванням доплати за 4 кваліфікаційний клас (300 грн.);
- з 01.05.2010 (після присвоєння третього кваліфікаційного класу рішенням кваліфікаційної комісії від 15.04.2010) по 31.12.2011 - 25% від посадового окладу (2490 грн.) з урахуванням доплати за 4 кваліфікаційний клас (325 грн.), а також у відповідному розмірі - премія (щомісячна, до свят, тощо), індексація доходу.
Разом з цим, зі змісту розрахункових листів позивача слідує, що працюючи на посаді судді Глухівського міського (міськрайонного) суду позивач отримував також: - середню заробітну плату для оплати часу щорічної (додаткової) відпустки, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань; допомогу по тимчасовій непрацездатності.
Вважаючи, що відповідач мав нараховувати та виплачувати позивачу щомісячну надбавку за вислугу років відповідно до положень частини 4 статті 44 Закону України "Про статус суддів", чинного на момент виникнення спірних правовідносин, а також вірно виплачувати у зв"язку з цим заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій втраті працездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Оскільки даний спір стосується нарахування та виплати відповідачем на користь позивача надбавки за вислугу років до заробітної плати за відповідний період, строк звернення до суду не застосовується.
Надаючи правову оцінку обґрунтованості позовних вимог та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного:
Згідно з частиною 1 статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Складовою цих гарантій відповідно до частини 1 статті 130 Конституції є обов`язок держави забезпечувати фінансування та належні умови функціонування судів і діяльності суддів.
Частиною 1 статті 123 Закону України "Про судоустрій України" від 07.02.2002 №3018-III (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що розмір заробітної плати (грошового забезпечення) судді повинен забезпечувати його фінансову незалежність, визначається відповідно до закону про статус суддів та інших нормативно-правових актів щодо умов оплати праці суддів і не може бути зменшений.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 №2862-XII (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) професійні судді та залучені у визначених законом випадках для здійснення правосуддя представники народу є носіями судової влади в Україні, які здійснюють правосуддя незалежно від законодавчої та виконавчої влади. Судді є посадовими особами судової влади, які відповідно до Конституції України наділені повноваженнями здійснювати правосуддя і виконувати свої обов`язки на професійній основі в Конституційному Суді України та судах загальної юрисдикції.
Судді у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежними, підкоряються тільки законові і нікому не підзвітні. Гарантії незалежності суддів встановлюються цим Законом, а також Конституцією України. Держава гарантує фінансове та матеріально-технічне забезпечення суддів і судів (стаття 3 Закону України "Про статус суддів").
Частиною 1 статті 11 Закону України "Про статус суддів" встановлено, що незалежність суддів забезпечується, зокрема, створенням необхідних організаційно-технічних та інформаційних умов для діяльності судів, матеріальним і соціальним забезпеченням суддів відповідно до їх статусу.
При цьому, згідно з частиною 3 статті 11 Закону України "Про статус суддів" гарантії незалежності судді, включаючи заходи його правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, передбачені цим Законом, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України і Автономної Республіки Крим.
Таким чином, надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту, у тому числі заробітної плати, що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності судді.
У рекомендації №(94) 12 "Незалежність, дієвість та роль суддів", ухваленій Комітетом Міністрів Ради Європи на 518 засіданні заступників Міністрів 13.10.1994, зазначається: "Для створення відповідних умов праці, які дозволять суддям ефективно працювати, необхідно, зокрема, забезпечити те, щоб статус і винагорода суддів відповідали гідності їхньої професії та відповідальності, яку вони беруть на себе."
Пунктом 6.1 Європейської Хартії про закон "Про статус суддів", прийнятої 10.07.1998, передбачено, що судді, які виконують професійно свої суддівські функції, мають право на винагороду, рівень якої повинен бути таким, щоб вони були захищені від тиску при прийнятті ними рішень і в роботі взагалі, щоб ніщо не могло вплинути на їх незалежність та неупередженість.
Отже, особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.
Закон України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року (далі Закон №2862-ХІІ) визначає статус судців з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і законів України, охорони прав і свобод громадян.
Відповідно ж до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно Конституцією України та законами України, якими гарантовано незалежність і недоторканість суддів (частина перша статті 126 Конституції України). А згідно з частиною першою статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.
При цьому, частинами 1, 4 статті 44 Закону №2862-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, тобто, зміст цієї правової норми свідчить про те, що загальна сума щомісячного заробітку судді має визначатись зі складових його заробітної плати, до яких входять посадовий оклад, премії, доплати за кваліфікаційні класи, надбавки за вислугу років та інші надбавки.
Разом з тим, відповідно до підпункту 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.12.1999 №2288 "Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів" (діяла у період з 02.06.2004 по 01.04.2006) надано право керівникам органів і головам рад, зазначених у пункті 1 цієї постанови, в межах установленого фонду оплати праці, здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи в межах фонду преміювання, утвореного у розмірі тримісячного фонду оплати праці та економії фонду оплати праці. Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (діяла у період з 01.04.2006 по 22.05.2009) преміювання посадових осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, крім суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, здійснюється згідно з рішенням президії або органу суддівського самоврядування відповідного суду за результатами роботи, а також до державних і професійних свят, ювілейних дат у межах коштів, передбачених для преміювання в кошторисі відповідного суду, та економії коштів на оплату праці. З 22.05.2009 до вказаного пункту постановою Кабінету Міністрів України від 28.04.2009 №452 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 р. №865» були внесені зміни шляхом виключення слова "а також" та доповнення після слів "ювілейних дат" словами і цифрами "у граничному розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас". З урахуванням наведеного, у спірний період заробітна плата судді складалась, окрім іншого, з премій, до яких відносились премії до державних і професійних свят, ювілейних дат тощо.
Отже, зважаючи на відсутність у Законі України «Про статус суддів» будь-яких виключень щодо виду премій суд погоджується з позицією позивача стосовно того, що у складі заробітної плати судді мають враховуватись будь-які премії, отримані суддею.
В той же час, Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 №3235-ІУ було змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, але не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Неконституційним Закон №3235-ІУ в частині виплати суддям щомісячної надбавки за вислугу років не визнавався, тому у 2006 році щомісячна надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися й виплачувалася у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Разом з тим, з 1 січня 2007 року вищезгадана надбавка мала обраховуватися відповідно до частини четвертої статті 44 Закону №2862-ХІІ, але нараховувалася відповідачем всупереч вимог цього Закону без урахування премій, індексації доходу, що підтверджується розрахунковими листами за 2007 рік.
В подальшому підпунктом "б" підпункту 2 пункту 61 розділу II Закону України від 28.12.2007 №107-УІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до абзацу другого частини четвертої статті 44 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ, а саме: слова "загальної суми щомісячного заробітку" замінено словами "посадового окладу". Таким чином, з 01.01.2008 змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, проте, не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи. Постановою КМУ від 16.01.2008 №19 (набрала чинності з 01.03.2008) внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів». Зазначену постанову від 03.09.2005 № 865, що діяла до 01.01.2012, доповнено п. 2-2, яким передбачено, що суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад три роки -10 відсотків, понад п`ять років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.
Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 положення пп. «б» пп. 2 п. 61 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнані неконституційними з дня завалення Конституційним Судом України цього рішення.
Таким чином, з 22.05.2008 внесену Законом №107-УІ від 28.12.2007 зміну до абзацу 2 частини четвертої статті 44 Закону №2862-ХІІ визнано неконституційною, тобто, з 01.01.2008 по 22.05.2008 надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватись і правомірно виплачувалась у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а з 22.05.2008 - в порядку, визначеному частиною четвертою статті 44 Закону №2862-ХІІ в редакції Закону №4015-ХІІ від 24.02.1994, а саме: у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Приймаючи до уваги, що Законами про Державний бюджет України на 2009, 2010, 2011 роки дія частини четвертої статті 44 Закону №2862-ХІІ в частині нарахування надбавки за вислугу років не обмежувалась та з урахуванням визначених в частині 3 статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над незаконними актами при визначенні бази обчислення суддям набавки за вислугу років мають застосовуватися положення Закону України «Про статус суддів», який має вищу юридичну силу, а не підзаконних нормативних актів - постанов Кабінету Міністрів України.
З огляду на це, дії відповідача в частині нарахування позивачу в цей період (2009 - 2011 роки) надбавки за вислугу років, виходячи лише з посадового окладу та надбавки за кваліфікаційний клас, та його бездіяльність в частині ненарахування та невиплати надбавки за вислугу років за цей же період не із загальної суми щомісячного заробітку є протиправними.
Такий же висновок щодо застосування норм права у спірних правовідносинах міститься і в п о с т а н о в і Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №816/301/16.
Крім того, з розрахункових листів за 2003 - 2011 роки слідує, що працюючи на посаді судді Глухівського міськрайонного суду у періоди з 03.07.2003 по 31.12.2005 включно, з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно, з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно позивач також отримував: 1) середню заробітну плату для оплати часу щорічної відпустки (червень-липень 2004, липень - серпень 2005, липень - серпень 2006, липень - серпень 2007, липень - серпень 2008, липень - серпень 2009, липень - серпень 2010, липень - серпень 2011); 2) середню заробітну плату для оплати часу додаткової оплачуваної відпустки (липень - серпень 2004); 3) додатковий посадовий оклад (липень 2005); 4) компенсацію за невикористану щорічну основну (додаткову) відпустку (вересень 2005, липень 2007 року, січень 2008 року, березень 2009 року, лютий 2010 року, червень 2011 року); 5) матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (липень 2006, липень 2007 року, травень 2008 року, травень 2009 року, березень 2010 року); 6) допомогу по тимчасовій непрацездатності (травень 2005; березень 2006; вересень 2007; лютий, березень, жовтень 2008; березень 2009 року; лютий, червень, листопад 2011), і розрахунок цих виплат всупереч вимог закону та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 теж проводився не із загальної суми щомісячної заробітної плати, хоча такі виплати взаємозалежні від заробітної плати судді.
Посилання відповідача на те, що заробітна плата за час відпустки, допомога по тимчасовій непрацездатності та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань не були визначені у частині 1 статті 44 Закону України "Про статус суддів" як складові заробітної плати судді, а тому не підлягають перерахунку, суд вважає необґрунтованою, оскільки пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. №100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки провадиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки.
Дана норма ставить у залежність суму заробітної плати за період відпустки від виплат, які нараховуються особі за 12 календарних місяців роботи.
Відповідач не заперечував, що додатковий посадовий оклад та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань були виплачені позивачу при наданні щорічної основної відпустки відповідно до п.п.2 п.2-1 Постанови про оплату праці суддів №865 від 03.09.2005 року.
Відповідно до п.п.2 п.2-1 цієї Постанови в редакції від 01.04.2016 року у разі надання відпустки виплачується додатковий посадовий оклад відповідно до частини п`ятої статті 44 Закону України "Про статус суддів", а також надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх середньомісячної заробітної плати.
Редакція даного пункту не змінювалась до 31.12.2011 року (до закінчення спірного періоду).
Отже, суд погоджується з позицією позивача стосовно того, що виплати заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань взаємозалежні від заробітної плати судді.
При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що у Рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013 (справа №1-18/2013) зазначено, що під заробітною платою, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем. Вищезазначене свідчить, що заробітна плата за час відпустки, компенсація за невикористану відпустку, допомога по тимчасовій непрацездатності та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, які входять до складових заробітної плати, підлягають перерахунку за період 2004 - 2011 років у разі встановлення судом наявності підстав для здійснення їх перерахунку.
Вищезазначене спростовує висновки судів попередніх інстанцій, що заробітна плата за час відпустки, допомога по тимчасовій непрацездатності та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань не підлягають перерахунку, оскільки вони не входять до складових заробітної плати суддів.
Таким чином, у разі встановлення судом наявності підстав для здійснення перерахунку сум, які входять до складових заробітної плати, перерахунку підлягають також суми, які були обраховані на основі зазначених вище складових.
Такий же висновок щодо застосування норм права у спірних правовідносинах міститься і в п о с т а н о в і Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №816/301/16.
Дані обставини свідчать про обґрунтованість позовних вимог про зобов`язання ТУ ДСА України в Сумській області нарахувати та виплатити за період з 03.07.2003 р. по 31.12.2005 р. включно, за період з 01.01.2007 р. по 31.12.2007 р. включно та за період з 22.05.2008 р. по 31.12.2011 р. включно заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань із врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання ТУ ДСА України в Сумській області нарахувати та виплатити на суму недоплаченої надбавки за вислугу років та недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 03.07.2003 р. по 31.12.2005 р. включно, за період з 01.01.2007 р. по 31.12.2007 р. включно та за період з 22.05.2008 р. по 31.12.2011 р. включно індексацію відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", а також компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" суд зазначає наступне.
Згідно статті 95 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) заробітна плата підлягає індексації у порядку, встановленому законодавством. Також статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 №2017-111 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковим для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
При цьому, за змістом статей 1, 2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексація грошових доходів населення - встановлений законами й іншими нормативно-правовими актами У країни механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Також статтями 2-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-111 визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
До того ж, відповідно до статей 33 - 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством, а компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Також у вищевказному Рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013 Суд дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Також працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. При цьому, зі змісту статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16 та у п о с т а н о в і Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №816/301/16.
Статтею 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2543-УІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було визначено, що Державна судова адміністрація України є органом у системі судової влади, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади, отже на неї покладено обов`язок по здійсненню заходів щодо матеріального забезпечення суддів відповідно до законодавства.
Разом з тим, статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відповідно до положень частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем не в повному обсязі було нараховано і виплачено позивачу заробітну плату, то на суму недоплаченої надбавки за вислугу років і недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, компенсації за невикористані щорічну основну та додаткову відпустку, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 03.07.2003 по 31.12.2011 включно, має бути проведено індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Доводи відповідача викладені у письмових поясненнях до позову та у письмовому відзиві не спростовують доводів позивача. Посилання відповідача на відсутність законодавчо закріпленого визначення поняття "загальна сума щомісячного заробітку" не може бути підставою для не врахування при визначенні суми надбавки за вислугу років інших виплат та надбавок, зокрема, щомісячних премій, премій до свят та інших надбавок, оскільки стаття 44 Закону України "Про статус суддів" 15 грудня 1992 року №2862-XII, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, визначала, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про обгрунтованість та правомірність позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправними дії та бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, які полягали у непроведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за вислугу років до заробітної плати за період з 03.07.2003 по 31.12.2005 включно, за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно у відповідності до частини четвертої статті 44 Закону України "Про статус суддів", виходячи із загальної суми щомісячного заробітку.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець