Справа № 640/21075/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Горяйнова А.М.,

Губської Л.В.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.,

за участю учасників судового процесу:

від позивача (апелянта): Штундер Я.Г. ,

від відповідача: не з`явились,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправним та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_2 до Дніпровського районного відділу держаної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві в якому позивач просив суд:

1) визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ясінської K.M. із винесення постанови від 03 липня 2019 року ВП № 59457452 про відкриття виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору у розмірі 55 846, 06 грн. на підставі постанови Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 21 травня 2019 року ВП № 46072816;

2) визнати неправомірною та скасувати постанову Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 21 травня 2019 року ВП № 46072816 про стягнення виконавчого збору у розмірі 55 846, 06 грн.;

3) визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ясінської K.M. від 03 липня 2019 року ВП № 59457452 про відкриття виконавчого провадження стягнення виконавчого збору у розмірі 55 846, 06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача, обставини закінчення виконавчого провадження № 46072816 без досягнення його кінцевої мети - стягнення коштів з боржника, проте з постановленням у такому виконавчому провадженні рішення про стягнення виконавчого збору, з урахуванням відкриття нового виконавчого провадження № 59706665 з виконання цього ж виконавчого документу, створюють умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою та посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідач будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив та про причини його неявки суду не повідомив.

З огляду на вказані обставини та керуючись приписами ч. 2 ст. 313 КАС України, судова колегія вирішила здійснити апеляційний розгляд справи за даною явкою.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 46072816 та № 59457452, що надійшли від Дніпровського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві до Окружного адміністративного суду м. Києва 25 листопада 2019 року, 19 січня 2019 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 46072816 по виконанню виконавчого листа № 755/1334/13-ц, виданого 16.08.2013 Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 (боржник) заборгованості на користь ПАТ «Універсал Банк» (стягувач) в сумі 558460,68 грн. У вказані постанові божнику було роз`яснено про необхідність самостійно сплатити борг в семиденний термін з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а у разі невиконання рішення в наданий для добровільного виконання строк його буде виконано в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат пов`язаних з провадженням виконавчих дій. (а.с.57).

Вказану постанову було направлено державним виконавцем на адресу боржника, а саме: АДРЕСА_1 , проте 27 травня 2015 року вказане поштове відправлення було повернуто за зворотною адресою за закінченням встановленого строку зберігання (а.с.58).

26 квітня 2019 стягувачем було подано до Дніпровського РВ ДВС м.Київ заяву про повернення виконавчого документу та 21 травня 2019 року старшим державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м. Києві було прийнято постанову у ВП № 46072816 про повернення виконавчого документа (виконавчого листа № 755/1334/13-ц) стягувачу (а.с.72, 77).

Одночасно, 21 травня 2019 року старшим державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м. Києві було прийнято постанову у ВП № 46072816 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 55846,06 грн. на користь Дніпровського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м. Києві (а.с. 75).

03 липня 2019 року старшим державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м. Києві було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 59457452 по виконанню постанови № 46072816 виданої 21 травня 2019 Дніпровським РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м. Києві про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору (а.с. 80-81).

Не погоджуючись вказаними діями та рішеннями відповідача щодо стягнення з нього виконавчого збору по ВП № 46072816 позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в межах досліджуваних у даній справі правовідносин, не вчинялось дій чи бездіяльності, не приймалось рішень, які б не відповідали вказаним у ч. 2 статті 2 КАС України критеріям, а наведені позивачем у позові обґрунтування визнані судом безпідставними.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Станом на час відкриття виконавчого провадження № 46072816 були чинними норми Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Відповідно до положень ч. 2, 5, 6 ст. 25 вказаного Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Разом з цим, приписами ч. 1 ст. 28 цього Закону встановлено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Аналогічна правова норма міститься і у Законі України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон України № 1404-VIII) чинному на момент звернення стягувача до відповідача із заявою про повернення виконавчого документу у ВП № 46072816, а також прийняття відповідачем постанови від 21 травня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу та постанови про стягнення виконавчого збору у ВП № 46072816 та відкриття виконавчого провадження № 59457452.

Так, відповідно до приписів ч. 3 ст. 41 вказаного Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу зокрема, у разі коли виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі його письмової заяви про повернення виконавчого документа, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, судова колегія суддів зауважує, що відповідно до положень ч. 3 ст. 27 ЗУ № 606-XIV, а також ч. 9 ст. 27 ЗУ № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Разом з тим, як було встановлено судом та не заперечується позивачем ним не було фактично виконано зобов`язання визначені в постанові про відкриття виконавчого провадження № 46072816 по виконанню виконавчого листа № 755/1334/13-ц, виданого 16.08.2013 Дніпровським районним судом м. Києва.

Також, судом було встановлено, що вказане виконавче провадження було закінчено у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу на підставі його заяви та при цьому, виконавчий збір у вказаному виконавчому провадженні не стягувався, а тому відповідач всі мав законні підстави та відповідно до наведених вище норм законодавства зобов`язаний був прийняти одночасно з постановою про повернення виконавчого документу стягувачу у ВП № 46072816 від 21 травня 2019 року постанову про стягнення виконавчого збору.

Приписами ч. 1 та 2 ст. 27 ЗУ№ 1404-VIII передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Аналогічна правова норма була також визначена ст. 28 ЗУ № 606-XIV відповідно до приписів якої У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

За наведених обставин, судова колегія не приймає посилання апелянта на ту обставину, що він не був ознайомлений з постановою про відкриття виконавчого провадження, а тому не мав можливості виконати рішення згідно з виконавчим документом у зв`язку з чим, відповідач не мав законних підстав для прийняття оскаржуваних постанов.

Судова колегія наголошує, що у разі невиконання боржником в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом державний виконавець має право на стягнення виконавчого збору; виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом; виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених Законом; у разі коли виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі його письмової заяви про повернення виконавчого документа, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Також, не приймаються колегією суддів до уваги доводи апелянта про те, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва 02 серпня 2019 року було відкрито ВП № 59706665 по виконанню того самого виконавчого документу (виконавчого листа № 755/1334/13-ц, виданого 16.08.2013 Дніпровським районним судом м. Києва), що на його думку може мати наслідком подвійне стягнення з нього виконавчого збору по виконанню цього виконавчого документу.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів ч. 6 ст. 27 ЗУ № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання. Також, відповідно до ч. 8 наведеної норми, під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Тобто, наведені обставини свідчать про те, що стягнутий виконавчий збір не підлягає повторному стягненню у разі наступних пред`явлень виконавчого документу до виконання.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 21 травня 2019 року ВП № 46072816 про стягнення виконавчого збору у розмірі 55846,06 грн. є правомірною та позивачем не доведено правових підстав для її скасування.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача з винесення постанови від 03 липня 2019 року ВП № 59457452 про відкриття виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору у розмірі 55 846, 06 грн. на підставі постанови Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 21 травня 2019 року ВП № 46072816, а також визнання протиправною та скасування вказаної постанови, колегія суддів зазначає про таке.

Як вже зазначалось, відповідно до приписів ч. 3 ст. 41 вказаного Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу зокрема, у разі коли виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі його письмової заяви про повернення виконавчого документа, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, в даному випадку виконавчим документом є постанови Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 21 травня 2019 року ВП № 46072816, яка у свою чергу, була визнана судом правомірною.

Згідно з приписами ч.1 ст. 3 ЗУ № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону (ч. 1 ст. 26 ЗУ № 1404-VIII).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч. 5 ст. 26 ЗУ № 1404-VIII).

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що старшим державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві було правомірно винесено постанови від 03 липня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59457452 на підставі постанови Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 21 травня 2019 року ВП № 46072816 про стягнення виконавчого збору у розмірі 55846, 06 грн.

У свою чергу, апелянтом не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано жодних доказів, які б свідчили про неправомірність відповідних дій державного виконавця та прийнятого ним рішення.

На підставі викладених обставин у їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством у той час як позивачем не доведено наявності обставин протиправності прийнятих відповідачем рішень.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про протиправність оскаржуваних рішень та дій суб`єкта владних повноважень, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції під час вирішення даної справи, які відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для його скасування, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 271-272, 287, 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді А.М. Горяйнов

Л.В. Губська

Повний текст постанови виготовлено 27 грудня 2019 року