Справа № 758/14702/18
Суддя: Ларіонова Н. М.
Дата ухвалення: 2019-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2019 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Гальчинській А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 до Заступника начальника Управління Державної міграційної служби України в Київській області Підручного Степана Івановича, третя особа: Управління Державної міграційної служби України у Київській області про оскарження рішення суб`єкту владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 р. позивач - громадянин РФ ОСОБА_1 , інтереси якого представлені адвокатом Красником С.М., звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 17.10.2018 р. серії ПН МКО № 087292, винесену відповідачем - Заступником начальника Управління ДМС України в Київській області Підручним С.І., якою позивача притягнуто до адміністративною відповідальності за ст.203 ч.1 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 3 400,0 грн., та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

На обгрунтування позову зазначає, що позивач, маючи цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань у країні походження, а також у зв`язку із різким погіршенням безпечності перебування та ситуації загальнопоширеного насильства і систематичного порушення прав людини в Росії, залишив країну походження та прибув 27.01.2018 р. до України. Під час прибуття до України 27.01.2018 р. ОСОБА_1 було затримано співробітниками Державної прикордонної служби України у зв`язку з перебуванням у міжнародному розшуку. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.01.2018 р. до ОСОБА_1 було застосовано тимчасовий арешт строком 40 діб. Ухвалами слідчих судді Шевченківського районного суду м. Києві від 02.03.2018 р., 23.04.2018 р. та 15.06.2018 р. до ОСОБА_1 було застосовано екстрадиційний арешт. У подальшому ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 12.07.2018 р. було скасовано ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 15.06.2018 р. та застосовано до ОСОБА_1 цілодобовий домашній арешт. Строк дії довідки про звернення за захистом в України № 008886 від 12.04.2018 р. закінчився 12.05.2018 р., але ОСОБА_1 був позбавлений можливості залишити місце проживання, оскільки останній на той час перебував в Київському СІЗО, про що було відомо Управлінню ДМС у Київській області, але будь-які заходи з метою продовження довідки не вживалися. При цьому, представник позивача звертає увагу, що він перебуває в Україні саме з наміром отримати притулок чи бути визнаним біженцем. Пунктом 5 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Однак, невідкладно звернутися до Управління Державної міграційної служби у Київській області позивач не зміг, оскільки був поміщений у ДУ «Київський слідчий ізолятор». В подальшому термін дії довідки про звернення за захистом позивач не зміг продовжити вчасно з цієї ж причини. При першій нагоді, позивач звернувся до Управління Державної міграційної служби у Київській області з метою продовжити термін дії довідки, однак незаконно був притягнутий до адміністративної відповідальності. Посилаючись на те, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення було складено відносно позивача незаконно, представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Управління Державної міграційної служби в Київській області про накладення на адміністративного стягнення на ОСОБА_1 .

Провадження у справі відкрито ухвалою від 12.11.2018 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник третьої особи був поданий відзив на позов, в якому представник просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена законно та обгрунтовано.

Представник позивача до початку судового засідання подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов з підстав, наведених у ньому. Проти розгляду справи за відсутності сторони відповідача не заперечував.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи до суду не надали, відзив не подавав.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у відзиві міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2018 відносно позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина РФ, було складено протокол ПР МКО № 087292 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та винесено постанову серії ПН МКО № 087292 про накладення на позивача адміністративного стягнення у розмірі 3400 грн.

Згідно наданих документів, 12.04.2018 р. позивачу була видана довідка № 000886 про звернення за захистом в Україні строком дії до 12.05.2018 р.

Як вбачається з наданих документів, ухвалами слідчих суддів від 02.03.2018 р. та 23.04.2018 р. до ОСОБА_1 було застосовано та відповідно продовжено екстрадиційний арешт строком до 21.06.2018 р. (справа № 761/14933/18). Дана ухвала залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 13.06.2018 р.

Тим самим, на час закінчення дії вищевказаної довідки позивач перебував у Київському СІЗО.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 15.06.2018 р. строк екстрадиційного арешту був продовжений до 13.08.2019 р. (справа № 761/22166/18), але ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 12.07.2018 р. було скасовано дану ухвалу слідчого судді та застосовано до ОСОБА_1 цілодобовий домашній арешт за місцем проживання строком до 13.08.2018 р.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.an>

Згідно ч. 13 ст. 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, прийняв рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа цього центрального органу виконавчої влади протягом семи робочих днів з дня його отримання надсилає або видає особі, стосовно якої прийнято зазначене рішення, письмове повідомлення з викладенням причин відмови і роз`ясненням порядку оскарження такого рішення. Довідка про звернення за захистом в Україні продовжується, якщо особа оскаржує таке рішення.

Ст. 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду.

Відповідно до ст. ст. 245, 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.

Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Водночас відповідачем не враховано, що позивач є громадянином РФ та прибув до України з наміром отримати притулок чи бути визнаним біженцем, отже, відноситься до вкрай вразливої групи населення - шукачів притулку. Відповідно до ст. 34 КУпАП перелік обставин, які пом`якшують відповідальність не є вичерпним. Відтак, при прийнятті рішення щодо притягнення до відповідальності позивача фактичні обставини справи належним чином не вивчалися, належної оцінки наявним доказам не надано.

Крім того, під час складення протоколу та винесення оскаржуваної постанови відповідачем не враховано, що відповідно до п. 4 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту» особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України, якщо вона без зволікань звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така особа не несе відповідальності за порушення правил перебування в Україні, якщо вона перебуває на території протягом часу, необхідного для подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Крім того, відповідачем не враховано приписи ч. 3 ст. 203 КУпАП, згідно якої дія цієї статті не поширюється на випадки, коли іноземці чи особи без громадянства з наміром отримати притулок чи бути визнаними в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнули державний кордон України і перебувають на території України протягом часу, необхідного для звернення із заявою про надання притулку чи заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

В конкретному випадку продовжити термін довідки про звернення за захистом, дія якої закінчилася 12 травня 2018 року, позивач не мав можливості через перебування в ДУ «Київський слідчий ізолятор» В подальшому, звернувся до міграційного органу з метою продовжити термін дії довідки на четвертий день після зміни йому запобіжного заходу на нічний домашній арешт.

При складанні протоколу про вчинення адміністративного правопорушення позивач при дачі пояснень зазначив, що не міг своєчасно продовжити термін дії довідки, оскільки перебував під вартою.

Дані обставини відповідачем враховані не були.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність».

Згідно з ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Проте відповідачем доводи позивача не спростовані.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій відповідача під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідачем суду не надано.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст.286 КАС України (2017 р.), суд за наслідкам розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст.247 КУпАП, якою встановлені обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність в діях позивача події і складу адміністративного правопорушення, то провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Вищевказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, в зв`язку з чим, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 5, 6, 7, 9, 77, 241-247, 268, 286 КУпАП, п.15.5 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України (2017 р.), -

В И Р І Ш И В :

Позов громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 до Заступника начальника Управління Державної міграційної служби України в Київській області Підручного Степана Івановича, третя особа: Управління Державної міграційної служби України у Київській області про оскарження рішення суб`єкту владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 17.10.2018 серії ПН МКО № 087292, винесену заступником начальника Управління Державної міграційної служби України в Київській області Підручним Степаном Івановичем, якою громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про притягнення громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу України - закрити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова