Справа № 400/2971/19
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2019-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2019 р. № 400/2971/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Міністерства освіти і науки України, пр-т Перемоги, 10,м.Київ,01135

про:визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся з позовом до Міністерства освіти і науки України (надалі -відповідач) про визнання протиправною бездіяльності Міністерства освіти і науки України щодо повідомлення ОСОБА_2 чи має змогу Університет видати йому дублікат диплома про вищу освіту та чи є тепер чинною форма диплома, який видавався в 1981 році, зобов`язання Міністерства освіти та науки України повідомити ОСОБА_2 , чи має змогу Університет видати йому дублікат диплома про вищу освіту та чи є тепер чинною форма диплома, який видавався в 1981 році.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.08.2019 року позивач звернувся до Урядової гарячої лінії з проханням повідомити чи є чи є тепер чинною форма диплома, який видавався в 1981 році. Відповіді на дане питання отримано не було, чим було порушено право позивача на отримання інформації про видачу документів про вищу освіту

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що жодних прав Позивача не порушено, було надано відповідь на звернення листом від 22.08.2019 року №3.4.3/166-19 в строки та у спосіб передбачений ст.20 Закону України «Про звернення громадян». Відповідач звернув увагу на зловживання позивачем своїми правами при неодноразових зверненнях з тотожними питаннями.

Позивач надав клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 18.09.2019 року не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

Суд клопотання позивача задовольнив та ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

08.08.2019 року Позивач звернувся на урядову гарячу лінію, звернення зареєстроване за №ІЛ-9576149. В зверненні ОСОБА_3 , виклав свої аргументи та просив повідомити чи має змогу Університет видати йому дублікат диплома про вищу освіту та чи є чинною форма диплома, який видавався йому у 1981 році. Звернення просив передати на розгляд Міністерству освіти та науки України.

Листом від 21.08.2019 року № 3.4.3/166-19 відповідач повідомив позивача про те, що ним розглянуто його звернення ІЛ-9576149 від 08.08.2019 року, ІЛ-9576041 від 08.08.2019 року, ІЛ-9576050 від 08.08.2019 року , ІЛ-9576061 від 08.08.2019 року, адресовані на Урядову гарячу лінію, відповіді на відзиви №1-5978/0-19 від 12.07.2019 року та №1-6606/1-19 від 07.08.2019 року щодо видачі дубліката документа про вищу освіту та додатка до нього.

Як повідомлено у зазначеному листі, Міністерством освіти і науки України неодноразово надавались ОСОБА_2 обґрунтовані відповіді з роз`ясненнями з питань, що стосуються видачі йому Миколаївським національним університетом імені В.О. Сухомлинського дубліката диплома про вищу освіту, здобуту ним у 1981 році в Миколаївському державному педагогічному інституті імені В.Г. Бєлінського, а також можливості отримання позивачем дубліката диплома відповідно до чинного законодавства. Зокрема, протягом тільки 2018 та 2019 років Міністерством надіслано позивачу такі відповіді від 16.01.2018 року № 1/11-474, від 30.01.2018 року №1/11-1034, від 05.04.2018 року №1/11-3853, від 26.12.2018 року № 1/11-14652, від 04.03.2019 року № 1/11-2255, від 12.03.2019 року № 1/11-2540, від 26.03.2019 року № 1/11-3052 та №1/11-3053, від 03.05.2019 року №3.4.3/8-19, від 18.06.2019 року № 1/11-5654, від 19.06.2019 року № 3.4.3/87-19.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України " Про звернення громадян " № 393/96-ВР від 02.10.1996 року ( далі - Закон № 393/96-ВР).

Відповідно до ст. 1 Закону України Про звернення громадян від 02.10.1996 року №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом ст. 3 Закону України від 02.10.1996 року №393/96-ВР заявою (клопотанням) є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Згідно із ч.ч. 1, 4, 5 ст. 5 Закону України від 02.10.1996 року №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

Таким чином, цим Законом врегульовано питання практичної реалізації громадянами України своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів.

Порядок розгляду заяв (клопотань) врегульовано ст. 15 Закону України від 02.10.1996 року №393/96-ВР, відповідно до якої органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Разом з цим, статтею 19 Закону України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Як вбачається із звернення позивача від 08.08.2019 року ІЛ-9576149, позивач звернувся з проханням повідомити, чи просив повідомити чи має змогу Університет видати йому дублікат диплома про вищу освіту та чи є чинною форма диплома, який видавався йому у 1981 році.

Разом з тим, у листі Міністерства освіти і науки України від 21.00.2019 року за результатами розгляду звернення позивача відповіді на питання ОСОБА_3 не надано, замість того в листі зазначено, що ОСОБА_2 неодноразово надавались відповіді з роз`ясненнями питань, що стосуються видачі йому Миколаївським національним університетом імені В. О. Сухомлинського дубліката диплома про вищу освіту, здобуту ОСОБА_4 у 1981 році в Миколаївському державному педагогічному інституті імені В.Г. Бєлінського, а також можливості отримання позивачем дубліката диплома відповідно до чинного законодавства.

Доказів на підтвердження того, що позивач вже звертався саме з таким запитом до Міністерства освіти і науки України до суду надано не було.

Відповідачем також не було надано до суду доказів на підтвердження надання Міністерством освіти і науки України роз1яснень на поставлені позивачем у зверненні питання.

Отже, суд доходить висновку, що відповідачем допущено порушення вимог Закону України "Про звернення громадян" щодо не розгляду заяви ОСОБА_3 від 08.08.2019 року по суті, а відтак вказана бездіяльність відповідача є протиправною.

Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні доводи відповідача щодо направлення позивачу відповіді по суті заданих запитань у зверненні раніше.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно з ч.1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи, що обставини справи, які, відповідно до законодавства, повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд робить висновок, що в позовній заяві наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з п.10 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Вирішуючи питання щодо належного способу захисту порушених прав позивача, суд вказує про наступне.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Враховуючи спірність ситуації та обсяг визначених позивачем позовних вимог, з метою відновлення порушеного права позивача, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню, а саме шляхом визнання протиправною бездіяльності Міністерства освіти і науки України, яка полягає в не розгляді заяви ОСОБА_6 від 08.08.2019 року ІЛ 9576149 по суті та зобов`язання Міністерства освіти і науки України розглянути заяву ОСОБА_6 від 08.08.2019 року відповідно до вимог Закону України Про звернення громадян.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, то суд бере до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положень пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 і.п.н відсутній) до Міністерства освіти і науки України (пр-т Перемоги, 10,м.Київ,01135 ЄДРЮОФОП38621185) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Міністерства освіти і науки України, що полягає в не розгляді по суті заяви-звернення ОСОБА_6 від 08.08.2019 року, зареєстрованого за № ІЛ-9576149.

3. Зобов`язати Міністерство освіти і науки України (пр-т Перемоги, 10, м. Київ, 01135, ) розглянути заяву-звернення ОСОБА_6 від 08.08.2019 року, зареєстрованого за № ІЛ-9576149, відповідно до вимог Закону України Про звернення громадян.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Мельник