Справа № 1.380.2019.004217
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.004217
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Грень Н.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Редкевич О.Р.,

представника позивача Левицького І.М.,

представника відповідача Зданевича С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та скасування рішення, -

в с т а н о в и в:

19.08.2019 до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю ВПС "Краківець" Мостиського прикордонного загону в частині відмови позивачу в перетинанні державного кордону на виїзд з України;

- скасувати рішення відповідача від 29.07.2019 про відмову позивачу в перетинанні державного кордону на виїзд з України як таке, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 29.07.2019 позивач прибув для проходження прикордонного контролю до пункту пропуску ВПС «Краківець» Мостиського прикордонного загону, з метою виїзду з території України. Однак, начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю ВПС Краківець ст.лейтенантом ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову мені у перетинанні державного кордону на виїзд з України на підставі пункту 5 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Та повідомлено позивачеві, що його тимчасово обмежено у праві виїзду з України на підставі ухвали Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 24.03.2014. Зі змісту ухвали суду вбачається, що ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01.10.2012 про стягнення з позивача аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 700 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що він надав працівникам прикордонної служби довідку Мурованокуриловецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області №243 від 23.07.2019 про відсутність заборгованості станом на 23.07.2019 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_3 . Однак, службові особи прикордонної служби проігнорували вищезазначену довідку виконавчої служби та винесли 29.07.2019 рішення про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону на виїзд з України.

Відповідач позов не визнав, 17.10.2019 долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву в якому зазначив, що 29.07.2019 позивач перетинав державний кордон в пункті пропуску «Краківець» в напрямку виїзд з України в Республіку Польща. Після надання паспортного документу Позивачем для проходження прикордонного контролю, інспектором прикордонного контролю було внесено інформацію з паспортного документу до системи «Гарт-1» з метою пропуску Позивача через державний кордон. У зв`язку із наявною інформацією в базі даних про заборону виїзду Позивача з України відбулось спрацювання бази даних - індекс «Н» про що інспектор прикордонного контролю доповів старшому прикордонних нарядів ст. лейтенанту ОСОБА_2 . Після підтвердження збігу інформації, яка містилась в базі даних «Гарт-1» з даними Позивача, старшим прикордонних нарядів було прийнято рішення про відмову в перетині державного кордону України позивачу.

Ухвалою судді від 13.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою від 21.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, просив у задоволенні такого відмовити.

Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, встановив наступне.

29.07.2019 ОСОБА_1 перетинав державний кордон в пункті пропуску «Краківець» в напрямку виїзд з України в Республіку Польща.

Після надання позивачем паспортного документу для проходження прикордонного контролю, інспектором прикордонного контролю внесено інформацію з паспортного документу до системи «Гарт-1», з метою пропуску позивача через державний кордон.

У зв`язку із наявною інформацією в базі даних про заборону виїзду позивача з України відбулось спрацювання бази даних - індекс «Н» про що інспектор прикордонного контролю доповів старшому прикордонних нарядів ст. лейтенанту ОСОБА_2 .

Після підтвердження збігу інформації, яка містилась в базі даних «Гарт-1» з даними позивача, старшим прикордонних нарядів прийнято рішення про відмову в перетині державного кордону України позивачу.

Судом встановлено, що ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 24.03.2014 задоволено подання державного виконавця Годованюк Ю.О., тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01.10.2012 про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 700 (сімсот) гривень щомісяця, починаючи з 30.07.2012, до досягнення дитиною повноліття.

Виконання ухвали покладено на Адміністрацію Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) та Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Пирогова, 4).

Позивач не погодившись із рішенням про відмову в перетинанні державного кордону звернувся із цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд керувався наступним.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Частиною першою статті 2 Закону України "Про прикордонний контроль" визначено, що прикордонний контроль - це державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 2 Закону України "Про прикордонний контроль" прикордонний контроль здійснюється щодо: 1) осіб, які перетинають державний кордон; 2) транспортних засобів, що перевозять через державний кордон осіб та вантажі; 3) вантажів, що переміщуються через державний кордон.

Прикордонний контроль включає: 1) перевірку документів; 2) огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; 3) виконання доручень правоохоронних органів України; 4) перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; 5) реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; 6) перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» визначено, що «право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів».

Спільним наказом Міністерства юстиції' України та Міністерства внутрішніх справ України № 256/5/65 від 30.01.2018 року «Про затвердження Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державши прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження» встановлено, що «уповноважений орган Держприкордонслужби на запити державних, приватних виконавців забезпечує передачу до Системи, відповідей про перетинання боржником державного кордону України» (Розділ 2 пункт 2 Наказу).

«Уповноважений орган Держприкордонслужби не пізніше наступного робочого дня після надходження судового рішення приймає його до виконання та вносить інформацію до бази даних, про що надсилає повідомлення до відповідного органу державної виконавчої служби, приватного виконавця протягом трьох робочих днів через Систему» (абзац З пункт 1 Розділ IV Наказу).

Таким чином інформація про боржників, які не виконали зобов`язання або боржників, які погасили зобов`язання передається уповноваженим органом ДВС до уповноваженого органу ДПСУ, який в свою чергу вносить відомості до бази даних.

Пунктом 5 Розділу 1 наказу Міністерства внутрішніх справ України № 535 від 23.06.2017 «Про затвердження Порядку дій уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України в разі виявлення в пунктах пропуску через державний кордон України та контрольних пунктах в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї осіб, стосовно яких надано доручення, та порядку взаємодії органів охорони державного кордону з уповноваженими державними органами, які надали доручення» встановлено, що «індекс «Н» - доручення щодо заборони виїзду з України осіб, яких за рішенням слідчого судді, суду тимчасово обмежено в праві виїзду з України, у тому числі тих, до яких застосовано запобіжний захід, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України, за умови якого передбачено таке обмеження».

Пунктом 2 Розділу 2 наказу Міністерства внутрішніх справ України № 535 від 23.06.2017 встановлено, що у разі збігу інформації про особу, яка перетинає державний кордон з інформацією, що зберігається в оперативних базах даних системи «Гарт-1» за індексом «Н» старший прикордонних нарядів відмовляє виявленій особі в перетинанні державного кордону.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про прикордонний контроль" громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Позивач зазначив, що він надав працівникам прикордонної служби довідку Мурованокуриловецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області №243 від 23.07.2019 про відсутність заборгованості станом на 23.07.2019 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_3 .

З огляду на вказане суд вважає за необхідне зауважити, що відсутність заборгованості станом на 23.07.2019, ніяк не свідчить про виконання рішення суду про стягнення аліментів за виконавчим документом №1411/2628/12 від 08.11.2012 до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

З огляду на наведене, дії начальника 2 групи Інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби «Краківець» (тип А) відділу прикордонної служби «Краківець» І категорії (типу Б) Мостиського прикордонного загону ст. лейтенанта Дворака Олександра Володимировича, суд вважає правомірними, оскільки наявність інформації в базі даних про заборону виїзду з України є підставою для прийняття рішення про відмову в перетинанні державного кордону.

Згідно з п. 30 рішення ЄСПЛ у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Відповідно до п. 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 09.12.1994 статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відтак, перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

З урахуванням положень ст. 139 КАС України підстави для відшкодування витрат зі сплати судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст рішення складено та підписано 26.12.2019.