Справа № 160/10018/19
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віхрової В.С., розглянувши у місті Дніпрі в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -
15.10.2019 р. ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (надалі відповідач), з наступними позовними вимогами:
визнати бездіяльність відповідача, щодо не поновлення пенсії позивачки протиправною;
визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачці викладене в листі відповідача від 10.07.2019 р.;
зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії провести поновлення виплати пенсії позивачці з 01.04.2015 р. відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.
В обґрунтування позовної заяви вказано, що 01.10.2014 року ОСОБА_1 виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Починаючи з 01.04.2015 року і станом на сьогоднішній день, призначеної по закону пенсії не отримує. З метою реалізувати своє право на поновлення пенсії, позивач у цій справі звернулась до відповідача з особистою відповідною заявою про поновлення їй пенсії, засвідченою нотаріально в Державі Ізраїль та легалізованою печаткою апостиль у відповідності до Гаазької Конвенції. Проте, відповідач незаконно відмовив в поновленні виплати пенсії. Дії щодо такої відмови вважає неправомірними і дискримінаційними та такими, що суперечать чинному законодавству, чисельній судовій практиці, у зв`язку із чим звертається до суду.
Згідно з ч. 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Враховуючи положення ч.4 вказаної статі, суд ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 р. позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без виклику сторін.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно з ч. 7 ст. 262 КАС України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
15.11.2019 р. через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить у задоволенні позову відмовити та вказує, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні як внутрішньо переміщена особа з 01.10.2014 року. Розпорядженням управління від 26.02.2016 року пенсійну справу позивача знято з виплати з 01.03.2016 року до з`ясування місця проживання пенсіонера. 09.04.2019 року представник позивача Вадим Меламед звернувся до Головного управління щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 . Листом Головного управління від 10.07.2019 року позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії у зв`язку з недотриманням Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затвердженого постановою правління Пенсійного фонду від 25.11.2005 року №22-1.
У п. 3 вимог відзиву заявлено клопотання про розгляд справи за участі представника ГУ ПФУ у Дніпропетровській області.
До відзиву долучені належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2019 р. суд перейшов до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи на 09:40 год. 02.12.2019 р.
28.11.2019 р. до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої представник позивача вказує, що застосування відповідача на Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є помилковим, наголошує, що ОСОБА_1 з жовтня 2014 р. не є внутрішньо переміщеною особою, оскільки її постійне місце проживання є Держава Ізраїль. Вважає, що право позивача на отримання пенсії за віком є беззаперечним та доводи, викладені відповідачем у відзиві цього не спростовують.
У судове засідання 02.12.2019 р. сторони не прибули, станом на дату засідання причини неявки суду не повідомили. Для повторного виклику сторін, судове засідання відкладено до 10:00 год. 18.12.2019 р.
У судове засідання 18.12.2019 р. представник позивача не прибув.
Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні та письмові пояснення по справі з приводу вірного зазначення у відзиві дати звернення позивача до управління.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст. 261 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що матеріали справи мають достатньо доказів для вирішення спору, та враховуючи законодавчо визначені строки розгляду справи та недопущення затягування судового процесу, дотримання судом процесуальних прав сторін по справі, вважає за можливе продовжити розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у справі доказами, право суду на яке передбачено ч.5 ст. 205 КАС України.
Судом встановлено, що від імені ОСОБА_1 до ГУ ДФУ в Дніпропетровській області звернувся представник за дорученням, - Вадим Меламед із заявою, в якій керуючись ст. ст. 45, 46, 47, 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», постановою Правління ПФУ, п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління ПФУ від 25.11.2005 р. №22-1 (у редакції постанови правління ПФУ від 07.07.2014 р. № 13-1) просить поновити пенсію ОСОБА_1 зазначаючи такий виклад обставин:
" ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий органом Ворошиловським РВ УМВС України в м. Донецьку, 13.11,1996 року, посвідчення особи № НОМЕР_2 , виданий відділенням МВС в Аеропорту Бен Гуріон, 01.10.2014 року, ІПН НОМЕР_3 . Перед виїздом за кордон вона мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 трудовий стаж зазначеної особи орієнтовно складає 31 рік. На даний час вона не працює.
01.10.2014 року ОСОБА_1 виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.
По досягненні пенсійного віку пенсіонеру була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась їй управлінням Пенсійного фонду України у Ворошилівському районі м. Донецька, а з 2014 року вона стала на облік до УПФУ м. Дніпра, яким пенсія виплачувалась їй до виїзду за кордон. Починаючи з 01 квітня 2015 року і станом на сьогоднішній день, ОСОБА_1 призначеної по закону пенсії не отримує, жодним з територіальних управлінь ПФУ на даний час пенсію пенсіонеру не поновлено та її виплати не відбувається.
Оскільки, ОСОБА_1 постійно мешкає в Державі Ізраїль, де немає територіального органу Пенсійного фонду України, свою заяву про поновлення пенсії вона має подати до управління за місцем свого останнього мешкання в Україні".
До даного звернення додано наступні документи ОСОБА_1 : оригінал довіреності представників; нотаріально засвідчена копія паспорту громадянина України; нотаріально засвідчена копія посвідчення особи; нотаріально засвідчена копія ІПН; нотаріально засвідчена копія трудової книжки; нотаріально засвідчена копія пенсійного посвідчення; оригінал апостильованої особистої заяви про поновлення пенсії.
Крім того, представник ОСОБА_1 звертає увагу на те, що відповідно до п. п. 2 п. 6 Положення про управління ПФУ в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднанні управління, яке затверджене постановою Правління ПФУ №28-2 від 22.12.2014 р. - УПФУ має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення завдань, покладених на УПФУ. На підставі чого, у разі якщо у управління є необхідність у отриманні додаткових документів, окрім наданих - просить здійснити відповідні запити направлені на їх отримання, в т.ч. на підтвердження стажу, довідок про заробітну плату та/або громадянства».
Судом встановлено, що за результатами звернення представника позивача Вадима Меламеда від 25.06.2019 р. щодо поновлення пенсії в Україні ОСОБА_1 відділ з питань призначення та перерахунку пенсій №1 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Дніпропетровській області листом від 10.07.2019 р. за №3025/03.05-12 повідомило про відсутність законних підстав для прийняття рішення про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , посилаючись на положення 1.5 Порядку №22-1.
Не погоджуючись з такими висновками органу пенсійного фонду позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
З системного аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що конституційне право на соціальний захист включає право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Згідно ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.
Право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Так, передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване в Законі України № 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та в Законі України №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», якими встановлено порядок призначення, нарахування та виплати пенсії.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягають встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсій страховий стаж.
Питання виплати пенсій врегульовані ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якої пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 4 вказаного Закону виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 44 Закону №1058 визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.
Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 р. затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Порядок №22-1 у редакції, чинній на момент звернення особи за призначенням пенсії).
Згідно пункту 1.1 Порядку №22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Відповідно до п.1.6 Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Пунктом 1.7 Порядку №22-1 передбачено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
До заяви про призначення пенсії за віком додаються документи передбачені п.2.1 Порядку №22-1.
Так, серед іншого, особа має надати документи про місце проживання (реєстрації).
Згідно п. 2.22 Порядку №22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.
Відповідно до п. 2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
З аналізу рішень Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009, Європейський суду з прав людини (надалі ЄСПЛ) у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 р. вбачається, що громадяни України, які досягли пенсійного віку та набули необхідного для призначення пенсії страхового стажу мають право на призначення відповідного виду пенсії незалежно від місця проживання, оскільки виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні.
Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.
Зі змісту заяви позивача вбачається, що вона звернулася за поновленням раніше призначеної пенсії як особі, яка виїхала на постійне проживання до іншої держави. Натомість, орган пенсійного фонду, зокрема, у відзиві зазначає причини відмови в поновленні пенсійних виплат, як внутрішньо переміщеній особі, проти чого представник позивача заперечує.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд зазначає, що поновлення пенсії внутрішньо переміщеній особі та особі, яка виїхала на постійне проживання до іншої держави відбувається на підставі різних нормативно-правових актів, тобто порядок поновлення з огляду на статус пенсіонера, вид призначеної пенсії, - є різним.
Слідовно недотримання певного порядку має наслідком відмову у поновленні пенсії.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач, - ОСОБА_1 , проживала у АДРЕСА_2 , що підтверджується паспортом громадянина України серії
10.09.2014 р. ОСОБА_1 звернулась до УПФУ в Жовтневому районі м.Дніпропетровська із заявою, в якій просить запросити її пенсійну справу з управління ПФУ Ворошиловського району Донецької області у зв`язку із тимчасовим переселенням до м.Дніпропетровська. У заяві вказано, що позивач отримувала пенсію за віком (як науковий працівник).
Матеріали пенсійної справи містять також заяву позивача від 10.09.2019 р., згідно якої остання просить належні їй суми виплачувати починаючи з 01.09.2014 р. та зазначає реквізити банківського рахунку.
26.02.2016 р. пенсійну справу ОСОБА_1 було знято з виплати до з`ясування місця проживання пенсіонера.
Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або будь-яким іншим законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які мають статус внутрішньо переміщених.
Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Крім того, суд зазначає, що згідно з п. 5 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України "Про облік внутрішньо переміщених осіб" від 01.10.2014 № 509, довідка діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту.
Підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, перелічені у ст. 12 вказаного закону.
Поновлення або припинення соціальних виплат здійснюється публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утвореної районними, районними у м. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365.
Суд встановив, що позивач змінивши місце проживання, була взята на облік в управлінні праці та соціального захисту населення, як внутрішньо переміщена особа, про що отримала відповідну довідку, взята на облік в органі пенсійного фонду як пенсіонер за віком (науковий працівник) та належним чином отримувала пенсійні виплати до 26.02.2016 р., що підтверджується протоколами розрахунків пенсійних виплат, що містяться в матеріалах пенсійної справи.
При цьому суд зазначає, що матеріалами справи повністю спростоване твердження позивача про виїзд ОСОБА_1 на постійне місце проживання до держави Ізраїль 01.10.2014 р., оскільки 27.11.2014 р. вона була поставлена на облік як внутрішньо переміщена особа, а 01.12.2014 р. особисто звертається до органу пенсійного фонду із заявою про долучення цієї довідки до матеріалів пенсійної справи.
Станом на час вирішення справи по суті інформація про скасування довідки до суду не надходила.
Крім того, суд звертає увагу, що під час розгляду справи факт виїзду позивача до держави Ізраїль на постійне місце проживання документально не підтверджений. А саме відсутні докази поставлення ОСОБА_1 на консульський облік держави Ізраїль, закордонний паспорт з такою відміткою та/або відмітками про перетин кордону.
Фактично, матеріали справи не містять жодних доказів в обґрунтування обставин, з якими закон пов`язує настання у особи права на поновлення пенсії як особі, яка виїхала на постійне проживання за кордон, в даному випадку до держави Ізраїль, судом таких обставин також не встановлено.
Позивач, серед іншого, не надає жодних правових обґрунтувань стосовно дати, з якої вважає має бути поновлено пенсію (01.04.2015 р.).
Суд особливо звертає увагу, що відповідачем не заперечуються право позивача на отримання пенсії. Спірним також не є вид та розмір призначених та отриманих пенсійних виплат.
Відповідач, відмовляючи в поновлені пенсії за заявою представника позивача, вказав виключно на процедурні порушення особи при зверненні.
Відтак жодних дискримінаційних дій відносно позивача вчинено не було.
Визначивши статус пенсіонера, який має намір отримувати гарантовані державою Україна пенсійні виплати, у відповідності до встановленого до такої категорії осіб порядку (або внутрішньо переміщених, або тих, що виїхали на постійне проживання за кордон), позивач не позбавлений права повторного звернення до органів пенсійного фонду з підстав поновлення пенсії.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що виключно дотримання процедури звернення за поновленням пенсії матиме наслідком остаточне вирішення спору, проте матеріалами справи підтверджується відсутність належного звернення від позивача до відповідача, як першочергові підстави, а отже у останнього не виник обов`язок у поновленні пенсії.
За таких обставин, суд вважає, що відповідачем у межах встановлених законодавством норм та наділених повноважень надано позивачу відповідь про відсутність підстав для поновлення пенсії ОСОБА_1 .
При цьому, на переконання суду, такі висновки не породжують негативних наслідків для позивача, а навпаки свідчать про дотримання судом основних принципів здійснення судочинства.
При цьому, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.
За наведених обставин у сукупності, суд не знаходить підстав для задоволення позову.
У відповідності до ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат за наслідками розгляду даної справи, не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 246-247, 255, 297 КАС України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.
Розподіл судових витрат за наслідками розгляду даної справи, не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.С. Віхрова

Рішення не набрало законної сили 18.12.2019

Суддя В.С. Віхрова

Згідно з оригіналом

Помічник судді Ю.Ю. Ковтун