Справа № 300/2331/19
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2020-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" січня 2020 р. справа № 300/2331/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі
судді Могили А.Б.,
секретаря судового засідання Ткачук О.П.,
представника позивача Майкович Л.М.,
представника відповідача Райчука О.С.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України щодо надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, зобов`язання вчинити дії,-
ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Головного управління Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України щодо надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, зобов`язання повторно розглянути документи щодо надання ОСОБА_1 такого статусу та прийняти рішення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення відповідача за №13 від 19.09.2019 про відмову в наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій прийнято протиправно. Призваний на строкову військову службу та направлений у військову частину з 15.05.2013. Військову присягу у військовій частині № НОМЕР_1 Національної гвардії України прийняв 08.06.2013. З 01.06.2014 по 27.06.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в районі проведення антитерористичної операції м.Донецьк.
Водночас зазначив, що Порядком від 20.08.2014 №413, в редакції чинній на час його участі у антитерористичній операції, не було встановлено мінімального строку залучення осіб до проведення антитерористичної операції для одержання статусу учасника бойових дій, а тому визначення Комісією будь-яких строків, як підстави для надання позивачу статусу учасника бойових дій, є незаконним. Вважає, що посилання відповідача на даний Порядок із змінами, внесеними вже після його участі в антитерористичній операції є безпідставним.
Окрім того, Комісією зазначено про відсутність підстав для надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій в зв`язку з відсутністю витягів з наказів керівника оперативного штабу з управління АТО або керівників секторів про підпорядкування керівнику оперативного штабу.
В цілому прийняття Комісією спірного рішення мотивоване невідповідністю поданих документів вимогам пункту 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 (зі змінами станом на 08.09.2016). Вважає таке рішення комісії безпідставним, оскільки участь ОСОБА_1 в антитерористичній операції підтверджується довідкою від 23.05.2017 №499, виданою командиром військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, витягом з наказу командира військової частини від 22.12.2015 №270. На підтвердження участі ОСОБА_1 в антитерористичній операції, в той час, не вимагалося наказів керівника оперативного штабу з управління АТО чи керівників секторів (командирів) ОТУ про підпорядкування керівнику оперативного штабу.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву (26.12.2019), відповідно до якого вбачається, що Комісія Головного управління Національної гвардії України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій вивчаючи документи подані позивачем та приймаючи рішення про відмову в наданні останньому статусу учасника бойових дій, керувалася чинним на момент прийняття рішення законодавством. Оскільки термін залучення ОСОБА_1 до проведення АТО складає 27 календарних дні, а також за відсутності витягів з наказів керівника оперативного штабу з управління АТО чи його заступників або керівників секторів (командирів ОТУ) про підпорядкування його керівнику оперативного штабу, що не відповідає вимогам пунктів 2-1 та 4 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, правові підстави для надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій відсутні.
В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві. Вказали, що Порядок №413 не встановлює виключного переліку документів, які є підставою для надання особі такого статусу, а підставою є офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення. Пункт 4 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення та документи в частині надання витягів наказів керівника оперативного штабу з управління АТО або керівників секторів про підпорядкування керівнику оперативного штабу не може бути поширений на позивача, оскільки така норма вступила в дію у вересні 2016 року, в той час, як позивач брав участь в антитерористичній операції в період з 01.06.2014 по 27.06.2014. Просили позов задоволити.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Вважає, що Комісією правомірно відмовлено позивачу у наданні статусу учасника бойових дій. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 розгляду справи здійснювався в режимі відеоконференції.
Суд, у відповідності до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, заслухавши усні пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши письмові докази, письмові пояснення викладені у заявах по суті справи, зазначає наступне.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 22.12.2015 №270 стрілець 1 відділення 3 взводу 1 стрілецької роти старший солдат ОСОБА_1 в період з 01.06.2014 по 27.06.2014 залучався для виконання завдань визначених законом «Про боротьбу з тероризмом» та брав участь в обороні військового містечка в/ч НОМЕР_1 (м.Донецьк), Донецького казенного заводу хімічних виробів (а.с.20).
З матеріалів справи також вбачається, що військова частина НОМЕР_1 у період з 14.04.2014 по 28.06.2014 залучалася до проведення АТО.
Як свідчить довідка військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 23.05.2017 №499 старший солдат ОСОБА_1 в період з 01.06.2014 по 27.06.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції м.Донецьк (а.с.19).
Як встановлено, Комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій прийнято рішення від 16.06.2017 про відсутність правових підстав для надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 , оскільки термін залучення ОСОБА_1 до проведення АТО складає 27 календарних дні, а також відсутні витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління АТО чи його заступників або керівників секторів (командирів ОТУ) про підпорядкування його керівнику оперативного штабу, що не відповідає вимогам пунктів 2-1 та 4 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 №413. Документи повернуто до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (а.с.33).
Листом відповідача від 16.06.2017 №27/21/3-15/А повідомлено позивача про те, що 25.05.2017 для надання йому статусу учасника бойових дій військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України до Комісії Головного управління Національної гвардії України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій надіслані відповідні матеріали, які відповідали вимогам Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення лише в період з 20.08.2014 по 07.09.2016. Враховуючи те, що 08.09.2016 до Порядку були внесені зміни, якими встановлено, що статус УБД надається особам у разі їх залучення до проведення АТО на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення, а також за наявності витягів з наказів керівника оперативного штабу з управління АТО або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угрупувань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу, які відсутні в наданих матеріалах для надання ОСОБА_1 статусу УБД, відсутні підстави для надання позивачу відповідного статусу (а.с.31).
В подальшому, за результатами розгляду заяви позивача від 27.08.2019 про надання йому статусу учасника УБД, Комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни 19.09.2019 прийнято рішення №13 про відмову ОСОБА_1 в наданні статусу учасника бойових дій.
Листом від 20.09.2019 №27/22/3-14-864 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відмову в наданні статусу учасника бойових дій з аналогічних підстав (а.с.39-40).
Відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.
Відповідно до пункту 2 Порядку статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Пунктом 5 згаданого Порядку визначено, що рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.05.2015 №590 утворено комісію Головного управління Національної гвардії України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та затверджено Положення про неї.
Положення визначає основні функції, завдання, повноваження та склад комісії Головного управління Національної гвардії України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, а також організацію її роботи.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Положення комісія приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій на підставі документів, визначених пунктом 4 Порядку.
За приписами пункту 6 Порядку №413 для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзацах другому та третьому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. У разі коли місце постійної дислокації військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації розташоване безпосередньо у районі проведення антитерористичної операції, документи командирами (начальниками) або іншими керівниками підприємств, установ та організацій подаються на розгляд комісії не раніше ніж через 30 календарних днів після зарахування осіб до списків військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації чи призначення їх на відповідні посади.
Комісії вивчають документи, у разі потреби заслуховують пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та у місячний строк з дня надходження документів приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій з метою подальшого доопрацювання.
Згідно з пунктом 4 Порядку №413 (в редакції станом на 20.08.2014), підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є для позивача - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень).
Як уже встановлено судом, Комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій прийнято рішення про відсутність підстав для надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 в зв`язку перебуванням в АТО менше 30 календарних днів, а саме 27, а також в зв`язку з невідповідністю поданих документів вимогам пунктам 2-1 та 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413, а саме відсутністю витягів з наказів керівника оперативного штабу з управління АТО або керівників секторів (командирів ОТУ) про підпорядкування керівнику оперативного штабу.
З цього приводу суд зазначає наступне.
З 01.06.2014 по 27.06.2014 ОСОБА_1 приймав безпосередню участь в антитерористичній операції та перебував в районах проведення АТО (м. Донецьк). Даний факт підтверджується матеріалами справи та не заперечувався представником відповідача.
В той же час, постановою Кабінету Міністрів України №602 від 08.09.2016 «Про внесення змін до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення» Порядок №413 доповнено п. 2-1, а пункт 4 Порядку №413 викладений в новій редакції.
Так, згідно п. 2-1 Порядку №413, статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.
Згідно абзаців другого та третього пункту 4 Порядку №413, в редакції від 08.09.2016, підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення:
- витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення;
- для осіб, які залучалися до проведення антитерористичної операції на строк менше ніж 30 календарних днів, - документи, зазначені в абзаці другому цього пункту, витяги з бойових наказів, бойових розпоряджень, бойових донесень (журналів бойових дій, оперативних завдань), які підтверджують факт безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, проведення розвідувальних заходів.
Посилання відповідача на вказані норми Порядку, в редакції від 08.09.2016 року, як на підставу відмови надання статусу учасника бойових дій є безпідставними, оскільки позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції з 01.06.2014 по 27.06.2014, при цьому, даний Порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України лише 20.08.2014.
При цьому Комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України не взято до уваги інформацію Штабу антитерористичного центру при СБУ про залучення Віськової частини НОМЕР_1 , в якій позивач проходив військову службу, до проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях у період з 14.04.2014 по 28.06.2014 роки.
Суд не погоджується із прийнятим рішенням Комісії від 19.09.2019, оскільки внесені зміни від 08.09.2016 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення №413 від 20.08.2014 в частині обов`язковості подання витягів з наказів керівника оперативного штабу з управління АТО або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угрупувань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу не може бути поширений на позивача, оскільки він не був чинний на час участі ОСОБА_1 протягом червня 2014 року в антитерористичній операції.
Більше того, на момент затвердження даного Порядку, будь-яких обмежень щодо строку залучення до проведення антитерористичної операції чи подання жодних інших документів для встановлення статусу учасника бойових дій встановлено не було.
Суд враховує інформацію, надану представником відповідача в судовому засіданні про те, що з часу перебування позивача в антитерористичній операції, складання наказів керівника оперативного штабу з управління АТО або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угрупувань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу не передбачалося.
Крім цього, відповідно до пояснень позивача, показань свідка, в інших аналогічних випадках, зокрема за умови подання тих же документів, щодо інших осіб Комісією прийнято позитивні рішення.
Зокрема, свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив, що разом із позивачем брав участь в антитерористичній операції в військовій частині НОМЕР_1 м.Донецьк та отримав статус учасника бойових дій.
Такі ж письмові пояснення наявні в матеріалах справи учасника бойових дій ОСОБА_3 .
Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення цього положення надано Рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 N 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). У Рішенні зазначено, що загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості суб`єктів права в тому, що їх правове становище не погіршиться з прийняттям нового закону чи іншого нормативно-правового акта.
Таким чином, зважаючи на зміст рішення Конституційного суду України від 09.02.1999, № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) до позивача не можуть застосовуватися вимоги, щодо подання ним додаткових документів за період проходження служби в 2014 році, в редакції чинній з 08.09.2016.
З поміж іншого, в пункті 4 Порядку №413 зазначено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.
Як вже встановлено судом, з 01.06.2014 по 27.06.2014 позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції. Даний факт підтверджений поданими до Комісії довідкою від 23.05.2017 №499, виданою командиром військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України від 22.12.2015 №270 (а.с.19-20).
Окрім того, Віськова частина НОМЕР_1 , в якій позивач проходив військову службу, у період з 14.04.2014 по 28.06.2014 роки залучалася до проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях.
За таких обставин, документи, що подавалися на розгляд Комісії Головного управління Національної Гвардії України, на переконання суду містять достатні докази для відповідного висновку про наявність у позивача права на набуття статусу учасника бойових дій.
В статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу).
Комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України, на переконання суду, невірно застосовано положення Порядку №413 в редакції 2016 року, оскільки його норми зі змінами не були чинними на час участі ОСОБА_1 в антитерористичній операції.
Таким чином, суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України від 19.09.2019 про відмову в наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.
Позивач у позові просить зобов`язати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України повторно розглянути документи щодо надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та прийняти рішення.
Верховний Суд України у рішенні від 24.11.2015 у справі № 816/1229/14 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку не виконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Суд при перевірці правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, згідно приписів статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, не перебираючи на себе повноважень відповідного органу, вправі покласти на суб`єкта владних повноважень зобов`язання вчинити певні дії з метою захисту порушених прав та інтересів позивача.
Як уже зазначалося, Комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України двічі розглядалися документи ОСОБА_1 на предмет надання останньому статусу учасника бойових дій та двічі застосовувалися приписи нормативно-правового акту, що не діяли на час участі ОСОБА_1 в антитерористичній операції.
Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.
Таким чином, виходячи з встановлених у справі фактичних обставин, враховуючи встановлений у судовому порядку факт протиправності рішення відповідача, суд вважає, що з метою повного захисту прав ОСОБА_1 , слід зобов`язати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України прийняти рішення про надання позивачу статусу учасника бойових дій.
Суд також враховує положення обов`язкової до застосування судової практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі Олссон проти Швеції (Olsson v. Sweden) від 24.03.1988. При вирішенні вказаної справи Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що будь-яка норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію. Проте досвід показує, що абсолютна точність недосяжна і що необхідність уникати надмірної жорсткості формулювань і слідувати за обставин, що змінюються, веде до того, що багато законів неминуче викладені в термінах, які більшою чи меншою мірою є невизначеними. Фраза "передбачено законом" не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципом верховенства права. Таким чином, мається на увазі, що у внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічних властей у здійснення прав, охоронюваних inter alia п.1 статті 8 Конвенції.
Закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання держави.
Крім того, згідно до п. 65 вказаного рішення Суду втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.
Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті.
Отже, суд вважає, що застосування дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень повинно мати чіткі межі застосування. І за наявності правової можливості відповідного органу прийняти одне з двох рішень, суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова є неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
При цьому суд наголошує, що дискреційний розсуд наявний лише у випадку законності та правомірності усіх рішень, які можуть бути прийнятті в межах своєї діяльності суб`єктом владних повноважень.
Таким чином, суд вбачає за необхідне в порядку частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог, так як це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, що є завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
На переконання суду, вихід за межі позовних вимог в даній справі безумовно узгоджується з захистом прав, свобод та інтересів фізичної особи, та відповідно спрямований на ефективне відновлення порушених прав цієї особи.
Таким чином, враховуючи вищевказану норму частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні даного публічно-правового спору суд виходить за межі позовних вимог шляхом зобов`язання Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України прийняти рішення про надання позивачу статусу учасника бойових дій.
Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 з підстав наведених у позові підлягають до задоволення.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 9, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України від 19.09.2019 №13 про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 .
Зобов`язати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається через Івано-Франківський окружний адміністративний суд або безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.

Рішення складене в повному обсязі 06 січня 2020 р.