Справа № 140/3184/19
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2019-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року ЛуцькСправа № 140/3184/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Смокович В.І.,

за участю секретаря судового засідання Литвиненко І.П.,

представника позивача Мартинюка С.В.,

представника відповідача Михаліка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агротехніка до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Агротехніка (далі - ТзОВ «Агротехніка», товариство) звернулось із позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, контролюючий орган) про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення № від 25 липня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Агротехніка» з питань правомірності формування від`ємного значення з ПДВ та декларування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість заявленої на рахунок платника у банку за березень 2019 року складено акт від 27 червня 2019 року №13614/03-20-12- 02/21750952. На підставі цього акта контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення № від 25 липня 2019 року, яким визначено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 322 363 грн.

Податкове повідомлення-рішення № від 25 липня 2019 року позивач вважає протиправним і просить його скасувати, оскільки воно прийняте на підставі протиправних висновків акта перевірки. Як зазначено у акті, в ході перевірки встановлено завищення податкового кредиту ТзОВ "Агротехніка" по фінансово-господарських взаємовідносинах з ТзОВ "СТАРПРО УКРАЇНА" за березень 2019 року у кількості 287,44 тон на загальну суму 1 934 177 грн, в т.ч. ПДВ 322 363 грн, що призвело до завищення суми від`ємного значення у розмірі 322 363 грн. До такого висновку контролюючий орган дійшов з огляду на нереальність здійснення товариством господарських операцій із придбання товарів (макухи соняшникової) у ТзОВ "СТАРПРО УКРАЇНА", за результатами яких ТзОВ «Агротехніка» і був сформований вказаний податковий кредит.

Такий висновок контролюючого органу, на переконання позивача, є безпідставним і необґрунтованим оскільки придбання товариством товарів (макухи соняшникової) у ТзОВ "СТАРПРО УКРАЇНА" підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку. За результатами придбання вказаного товару позивач поніс реальні витрати; придбаний товар використано у господарській діяльності позивача як сировина для виробництва кормів для тварин та птиці.

Окрім того, інформація Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП у Волинській області про відсутність зафіксованих інформаційною системою «Відеоконтроль-Рубіж» фактів перевезення вантажу ТзОВ «Агротехніка» не є належним доказом нереальності господарських операцій. Господарські взаємовідносини контрагента із третіми особами по ланцюгу постачання не можуть впливати на право формування податкових показників позивача.

Керуючись наведеним, ТзОВ «Агротехніка» просить визнати протиправним і скасувати оскаржене податкове повідомлення-рішення.

У відзиві на позов № 1091/03-20-08-02-07 від 18 листопада 2019 року (арк. спр. 89-93) представник відповідача його вимог не визнала. Вказав, що під час перевірки ТзОВ «Агротехніка» не надано договорів купівлі-продажу (постачання) чи переробки товару від виробника; видаткові накладні на придбання та/або акти приймання передачі товару; специфікації акти надання послуг по переробці сировини; лист від виробника, що дана продукція є продукцією його власного виробництва, що не підтверджує реальне походження макухи соняшникової від продавця ТзОВ «СТАРПРО УКРАЇНА». Згідно із даними Єдиного реєстру податкових накладних (далі - ЄРПН) податкові накладні на переробку макухи соняшникової, її реалізацію покупцем ТЗОВ «СТАРПРО УКРАЇНА» та його контрагентом-постачальником ПП «Люкс- Ойл» відсутні. Установлено відсутність трудових ресурсів та виробничих потужностей у ТзОВ «СТАРПРО УКРАЇНА»; в інформаційній системі відеофіксації номерних знаків «ВІДЕОКОНТРОЛЬ-Рубіж» не зафіксовано рух автомобілів, якими здійснювалось перевезення товару.

Проведеним аналізом встановлено, що ТОВ «СТАРПРО УКРАЇНА» та його контрагенти постачальники (ТзОВ «ФГ ДНІПРЯНСЬКІ ПРОСТОРИ», ТзОВ «ГЕЛІУС АЛЬФА ТРЕЙД», ТзОВ «ВІЛЕНД КОМПАНІ», ТзОВ «ЕДЖ КОЛІФОРС», ТзОВ «ЛЕНС КЕПІТАЛ») не є виробниками чи імпортерами реалізованих товарів, а відсутність реального (законного) джерела походженні ідентифікованого товару (відсутність дійсного формування цього активу), унеможливлює його рух за ланцюгами всіх платників податків, які брали участь у здійсненні взаємопов`язаний нереальних господарських операцій, зокрема до ТзОВ «Агротехніка».

Враховуючи те, що перевіркою згідно із наданими первинними документами на поставку макухи соняшникової, не встановлено реальність здійснення господарської операції та рух товарно-матеріальних цінностей, а також встановлено невідповідність первинних документі вимогам чинного законодавства, у ТзОВ «Агротехніка» відсутні правові підстави для формування податкового кредиту за наслідками відносин з контрагентом ТзОВ «СТАРПРО УКРАЇНА».

Керуючись наведеним, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив № 1-4/561 від 22 листопада 2019 року (арк. спр. 109-111) позивач вказав, що у ЄРПН зареєстровано усі податкові накладні за результатами придбання ТзОВ «Агротехніка» у ТзОВ «СТАРПРО УКРАЇНА» товару протягом березня 2019 року у кількості 287,44 тон, загальною вартістю 1 934 177 грн (у т.ч. ПДВ 322 363 грн). Зазначив, що порушення платником податку-постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту лише у випадку установленого факту сприяння останнім першому в ухиленні від виконання податкового обов`язку або факту їхніх сумісних дій по створенню схеми незаконної мінімізації податкових зобов`язань.

У запереченні на відповідь на відзив № 1284/03-20-08-02-07 від 28 листопада 2019 року (арк. спр. 157-160) представник відповідача повторно вказав про недоведеність реального характеру постачання макухи соняшникової у березня 2019 року ТзОВ «СТАРПРО УКРАЇНА» на користь ТзОВ «Агротехніка» у кількості 287,44 тон, загальною вартістю 1 934 177 грн (у т.ч. ПДВ 322 363 грн).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін (арк. спр. 1).

У розгляді справи 29 листопада 2019 року, 11 грудня 2019 року оголошувались перерви для надання додаткових пояснень учасниками справи.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, перевіривши їхні доводи у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Із 10 по 20 червня 2019 року, на підставі наказу № 2178 від 18 червня 2019 року ГУ ДФС у Волинській області провело документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Агротехніка» з питань правомірності формування від`ємного значення з ПДВ та декларування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, заявленої на рахунок платника у банку, за березень 2019 року.

За результатами вказаної перевірки контролюючий орган склав акт № -12-02/21750952 від 27 червня 2019 року відповідно до висновків якого виявлено порушення пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, абзацу «б» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (далі ПК України) завищення суми податкового кредиту за березень 2019 року на 322 363 грн та відповідно суму від`ємного значення на 322 363 грн, у результаті чого платником завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) кредиту за березень 2019 року у розмірі 322 363 грн (арк. спр. 11-24).

Заперечення товариства на акт перевірки № -12-02/21750952 від 27 червня 2019 року листом ГУ ДФС у Волинській області від 22 липня 2019 року залишені без задоволення (арк. спр. 25-30).

На підставі акта перевірки від 27 червня 2019 року контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення № від 25 липня 2019 року, яким визначено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 322 363 грн (арк. спр. 10).

Рішенням ДПС від 10 жовтня 2019 року податкове повідомлення-рішення № від 25 липня 2019 року залишено без змін, а скаргу без задоволення (арк. спр. 31-37).

Висновки контролюючого органу щодо завищення позивачем від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 322 363 грн. грунтуються на нереальності здійснення товариством господарських операцій із придбання товарів (макухи соняшникової) у ТзОВ "СТАРПРО УКРАЇНА".

ТзОВ «Агротехніка» непогоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, звернулось із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

ТзОВ «Агротехніка» зареєстроване як суб`єкт господарювання 30 січня 1997 року; місцезнаходження юридичної особи Волинська область, місто Луцьк, вулиця Єршова, 11; основний та фактичний вид діяльності виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах. Вказані обставини установлено на підставі виписки з Єдиного державног реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (арк. спр. 84).

У межах своєї господарської діяльності ТзОВ «Агротехніка» (покупець) 17 січня 2019 року уклало договір поставки № ВП-104 із ТзОВ «СТАРПРО УКРАЇНА» (продавець). Відповідно до умов вказаного договору постачальник зобов`язався поставити покупцю товар, а покупець прийняти та оплатити його вартість. Сторони домовились, що поставка товару здійснюватиметься окремими партіями на підставі специфікацій. Якість товару повинна відповідати стандартам та технічним умовам (арк. спр. 39-40).

На виконання умов договору поставки № ВП-104 від 17 січня 2019 року позивач у березні 2019 року придбав у ТзОВ «СТАРПРО УКРАЇНА» товар (макуху соняшникову) у кількості 287,44 тон, загальною вартістю 1 934 177 грн (у т.ч. ПДВ 322 363 грн).

Вказані обставини товариство підтвердило специфікаціями № 4, №5, №6, видатковими накладними (арк. спр. 41-41).

За вказаними господарськими операціями ТзОВ «Агротехніка» склало та зареєструвало у ЄРПН податкові накладні № 3 від 01 березня 2019 року, № 4 від 05 березня 2019 року, № 5 від 09 березня 2019 року, № 7 від 12 березня 2019 року, № 9 від 16 березня 2019 року, № 10 від 19 березня 2019 року, № 11 від 21 березня 2019 року, № 12 від 26 березня 2019 року. Наведені обставини суд установив на підставі копій цих податкових накладних та квитанцій про реєстрацію податкових накладних (арк. спр. 52-59).

На підтвердження доставки придбаного товару позивач надав товарно-транспортні накладні за перевірений період із яких випливає, що послуги із перевезення товару надавались фізичними особами-підприємцями Мирук, Мисько, ТзОВ «Волтранс»; вантажовідправником визначено ТзОВ «СТАРПРО УКРАЇНА» (Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Симбірцева, 73), пункт навантаження Миколаївська область, село Софіївка, вулиця Перемоги, 7, вантажоодержувач - ТзОВ «Агротехніка» (Волинська область, місто Луцьк, вулиця Єршова, 11), пункт розвантаження Волинська область, смт Турійськ (арк. спр. 60-68).

Факт оплати придбаного товару позивач підтвердив платіжними дорученнями за березень 2019 року (арк. спр. 67-83).

На підтвердження використання придбаного товару у своїй господарській діяльності позивач надав суду копії звітів з виробництва цеху по виробництву комбікормів ТКЗ, накладних на передачу готової продукції за перевірений період (арк. спр. 117-154).

Окрім того, у додаткових пояснення позивач зазначив, що перевірка якісних показників товару, який придбавається товариством, здійснюється власною виробничо-технічною лабораторією. На підтвердження вказаних обставин позивач надав копії витягів із журналу реєстрації якості сировини, що надходить автотранспортом на виробництво, із журналу реєстрації показників якості зерна (сировини), що надходить автотранспортом на виробництво; свідоцтва про відповідність виробничо-технологічної лабораторії (арк. спр. 170-179).

Згідно із частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно зі статтею 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Сторони самостійно визначають форму договору. В силу статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 207 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути, на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади, визнано судом недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання зобов`язання недійсним відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України є, зокрема, його вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність вчинення зобов`язання і суперечність його мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Таким чином, при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Згідно із статтею 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Сторони самостійно визначають форму договору. В силу статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (Закон №996-XIV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону №996-XIV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського обліку. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону №996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно зі статтею 1 Закону №996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Як встановлено пунктом 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Місцем постачання товарів є: а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах "б" і "в" цього пункту); б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою; в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені (пункт 186.1 статті 186 ПК України).

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пунктів 198.2, 198.3 статті 193 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту (податкових зобов`язань).

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27 жовтня 2015 року № 21-1555а15 та від 22 вересня 2015 року № 21-1526а15 та узгоджуються з правовим висновком у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі №814/328/15.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (частина друга статті 77 КАС України).

Таким чином, довести правомірність свого рішення зобов`язаний суб`єкт владних повноважень, натомість суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Перевіривши первинні документи, суд дійшов висновку, що вони оформлені відповідно до вимог Податкового кодексу України, Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704.

Судом не встановлено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, чи ґрунтуються на інших документах, недійсність даних яких установлена судом, а тому зазначені документи є підставою для бухгалтерського обліку. Факт придбання, поставки товарів, повної оплати, та подальшого використання в господарській діяльності підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами бухгалтерського обліку, не спростовано відповідачем.

При цьому, документи та інші дані, що підтверджують факти придбання товарів ТзОВ «Агротехніка» у ТзОВ «СТАРПРО УКРАЇНА», які відображені у податковому обліку позивача, оцінювались судом з урахуванням специфіки таких господарських операцій. Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само неточності у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Таким чином, господарські операції з придбання товару, проведені між ТзОВ «Агротехніка» у ТзОВ «СТАРПРО УКРАЇНА» у березні 2019 року, не мають ознак нереальності, оскільки за результатом домовленості між контрагентами, оформленої відповідним договором, товар було поставлено, оплачено, використано в господарській діяльності позивачем, що підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність волевиявлення за істотними умовами договору однією із сторін; спори між сторонами щодо недійсності договору відсутні. Контролюючим органом також не доведено, що господарські зобов`язання між позивачем та вказаним контрагентом вчинені з метою, заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства, та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Пунктом 73.5 статті 73 ПК України передбачено, що з метою отримання податкової інформації, контролюючі органи мають право проводити зустрічні звірки даних суб`єктів господарювання щодо платника податків.

Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб`єкта господарювання, що здійснюється контролюючими органами з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб`єкту господарювання у десятиденний термін.

Відповідно до пунктів 2 4 Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1232 (далі - Порядок №1232), зустрічні звірки проводяться у суб`єктів господарювання щодо здійснення операцій, з якими під час перевірки платника податків та зборів виникають сумніви стосовно факту здійснення таких операцій або якщо існують розбіжності задекларованих у деклараціях з податку на додану вартість показників податкового кредиту та податкових зобов`язань.

Відповідно до пункту 7 Порядку №1232 за результатами проведеної зустрічної звірки складається довідка, яка підписується суб`єктом господарювання (законним чи уповноваженим представником) і посадовими особами органу державної податкової служби та особисто вручається суб`єкту господарювання або його законному чи уповноваженому представникові під розписку або надсилається суб`єкту господарювання за його адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

Отже, проведення звірки - це дії по співставленню даних первинних бухгалтерських та інших документів суб`єкта господарювання, за результатами здійснення яких складається довідка.

Виходячи з приписів підпункту 4.4 пункту 4 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб`єкта господарювання, зокрема, у зв`язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб`єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням, відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб`єкта господарювання, реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки та вживає відповідних заходів, передбачених актами ДПС України.

Обставин щодо проведення зустрічної звірки ТзОВ «СТАРПРО УКРАЇНА» відповідач не підтвердив.

Таким чином, суд уважає, що оскільки зустрічну звірку ТзОВ «СТАРПРО УКРАЇНА» на предмет взаємовідносин із ТзОВ «Агротехніка» у спірному періоді не проведено, тому доводи контролюючого органу про відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності трудових ресурсів, виробничих активів не можуть бути підставою для висновку щодо здійснення позивачем правочинів без мети настання реальних наслідків, проведення безтоварних операцій, та, відповідно, однією з підстав для прийняття податкових повідомлень-рішень про визначення грошових зобов`язань.

На момент фактичного виконання господарських операцій контрагент позивача як юридична особа була внесена в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, була зареєстрована платником ПДВ. В ході судового розгляду факту узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями встановлено не було (арк. спр. 181-213).

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принципи верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі № 3991/03 Булвес АД проти Болгарії Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Європейський суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09 січня 2007 року у справі Інтерсплав проти України зазначив, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

При цьому слід наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі Федорченко та Лозенко проти України, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом.

У даній справі відповідач не надав доказів, які б беззаперечно спростовували зафіксовані в первинних документах господарські операції; фактично його висновки ґрунтуються на припущеннях, а не на фактах, встановлених допустимими доказами.

Окрім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Така ж позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі №826/6280/13-а, від 27 березня 2018 року №816/809/17.

Також, суд критично оцінює посилання відповідача на інформацію із системи відеофіксації номерних знаків «Відеоконтроль-Рубіж» (арк. спр.104-106), отриману 26 червня 2019 року від Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції у Волинській області. Відповідно до вказаного листа, за перевірений період відсутня інформація про рух територією України транспортних засобів, якими здійснювались перевезення придбаного позивачем товару.

Однак, суд звертає увагу, що наказом Міністерства внутрішніх справ України №975 від 29 грудня 2011 року «Про введення в експлуатацію системи відео фіксації номерних знаків транспортних засобів „ВІДЕОКОНТРОЛЬ-Рубіж уведено в експлуатацію вказану систему та затверджено Методичні рекомендації щодо роботи з автоматизованою інформаційно-пошуковою системою відеофіксації транспортних засобів з розпізнаванням номерних знаків та перевіркою їх за розшуковими реєстрами „ВІДЕОКОНТРОЛЬ-Рубіж.

Ці Методичні рекомендації визначають порядок застосування комплексів як складових частин автоматизованої інформаційно-пошукової системи відеофіксації транспортних засобів з розпізнаванням номерних знаків та перевіркою їх за розшуковими реєстрами „ВІДЕОКОНТРОЛЬ-Рубіж, дії працівника ДАІ в разі виявлення транспортних засобів, що перебувають у розшуку (пункт 1.1 Рекомендацій).

Методичні рекомендації розроблені відповідно до положень Законів України „Про міліцію, „Про дорожній рух, „Про виконавче провадження, наказів МВС України від 27 березня 2009 року №111, від 26 лютого 2009 року №77, спільного наказу Міністерства юстиції України та МВС України від 25 червня 2002 року №607/56/5 „Про затвердження Інструкції про порядок взаємодії органів внутрішніх справ України та органів державної виконавчої служби при примусовому виконанні рішень судів та інших органів (посадових осіб) (пункт 1.2 Рекомендацій).

Таким чином, інформаційно-пошукова система відеофіксації транспортних засобів з розпізнаванням номерних знаків та перевіркою їх за розшуковими реєстрами „ВІДЕОКОНТРОЛЬ-Рубіж використовується органами внутрішніх справ та органів державної виконавчої служби у разі виявлення інформації щодо транспортних засобів, які перебувають у розшуку та не призначена для використання органами фіскальної служби для підтвердження або спростування фактів надання послуг з перевезення в межах діяльності суб`єктів господарювання. Отже, відсутність або наявність факту фіксації номерного знака транспортного засобу вказаною системою не свідчить про будь-які обставини щодо ведення господарської діяльності суб`єктами господарювання, зокрема і про реальний характер договірних відносин.

З урахуванням закріпленої в статті 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також вимог статті 77 КАС України, за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларований позивачем податковий кредит з придбання товарів у його постачальника сформовано безпідставно за господарськими операціями, які в реальності не виконувались.

З наведених підстав та з урахуванням принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, а також беручи до уваги достовірність задекларованих позивачем даних податкового обліку на підставі усіх належним чином оформлених документів, що презюмується податковим законодавством (належні, допустимі і достатні докази на спростування первинних документів відповідач не надав), суд вважає, що податкове повідомлення-рішення № від 25 липня 2019 року є необґрунтованим, відповідач не дотримався необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача як платника податків і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, а тому воно підлягає скасуванню як протиправне. Відтак, позов необхідно задовольнити.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за правилами частини першої статті 139 КАС України на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати, понесені у зв`язку із сплатою судового збору в сумі 4 835 грн 45 коп.

Керуючись статтями 139, 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Агротехніка (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Єршова, 11, ідентифікаційний код юридичної особи 21750952) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 43143484) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області № від 25 липня 2019 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агротехніка за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судовий збір у сумі 4 835 грн 45 коп. (чотири тисячі вісімсот тридцять п`ять грн 45 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя В.І. Смокович