Справа № 824/1288/19-а
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2019 р. справа № 824/1288/19-а

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Главача І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Станішевської В.Р.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - не з`явився,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Громадської ради доброчесності про визнання протиправним та скасування висновку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ), 31.10.2019 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Громадської ради доброчесності (надалі, також - відповідач, ГРД) про визнання протиправним та скасування висновку від 03.05.2019 (нова редакція) про невідповідність критеріям доброчесності та професійної етики, з підстав його протиправності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач при прийнятті висновку від 03.05.2019 (нова редакція) про невідповідність позивача критеріям доброчесності та професійної етики (надалі, також - висновок) протиправно, фактично позбавляючи ОСОБА_1 права на захист не врахував пояснень щодо питань, викладених у висновку та перед його прийняттям не запропонував надати інші документи, підтверджуючи встановлені обставини, які на переконання позивача вже спростовані додатковими документами, наданими до ГРД. Позивач вказав, що відповідачем приймаючи оскаржений висновок фактично перейнято функції НАЗК, як єдиного органу вповноваженого здійснювати перевірку декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та приймати відповідні рішення, а тому такі дії ГРД є недопустимими та протиправними. Зважаючи, що позивачем надано усі необхідні пояснення стосовно правильності заповнення декларацій та відсутність будь-яких рішень НАЗК стосовно позивача, просить суд визнати протиправним з моменту його прийняття і скасувати висновок ГРД від 03.05.2019 (а.с.4-17).

Ухвалою від 31.10.2019 Чернівецький окружний адміністративний суд справу №824/1288/19-а за позовом ОСОБА_1 до Громадської ради доброчесності про визнання протиправними і скасування висновку передав до Сьомого апеляційного адміністративного суду для визначення підсудності (а.с.2).

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 08.11.2019 справу №824/1288/19-а за позовом ОСОБА_1 до Громадської ради доброчесності про визнання протиправним і скасування висновку передав за підсудністю до Івано-Франківського окружного адміністративного суду (а.с.120).

До Івано-Франківського окружного адміністративного суду матеріали позовної заяви ОСОБА_1 надійшли 11.11.2019, та за результатами автоматичного розподілу судової справи визначено головуючого суддю Скільського І. І. (а.с.124).

Ухвалою від 14.11.2019 заяву судді Скільського І. І. про самовідвід задоволено. Адміністративну справу №824/1288/19-а передано до канцелярії суду для визначення судді у справі (а.с.127-127).

За результатами повторного автоматичного розподілу справи №824/1288/19-а, визначеного головуючого суддю Главача І. А. (а.с.131).

Ухвалою суду від 18.11.2019 позовну заяву ОСОБА_1 до Громадської ради доброчесності про визнання протиправним та скасування висновку - залишено без руху. Надано позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання документу про сплату судового збору в розмірі 768,40 гривень за подання позовної заяви до Івано-Франківського окружного адміністративного суду (а.с.132-133).

Ухвалою суду від 28.11.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судовий розгляд на "24" грудня 2019 р. о 09:30 год (а.с.140-141).

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву у строк, встановлений пунктом 4 ухвали про відкриття провадження від 28.11.2019, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи.

В силу вимог частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні, що відбулося 24.12.2019 позивач позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, заслухавши пояснення позивача, дослідивши в сукупності письмові докази, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, суд встановив наведене нижче.

Указом Президента України №381/2009 від 29.10.2009 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Чернівецького окружного адміністративного суду строком на п`ять років (а.с.19).

Указом Президента України №297/2017 від 28.09.2017 позивач призначений на посаду судді Чернівецького окружного адміністративного суду безстроково (а.с.20).

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (надалі, також - ВККС України) №133/зп-18 від 07.06.2018 призначене кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді. До списку суддів, стосовно яких призначене кваліфікаційне оцінювання, також включений ОСОБА_1 під номером - 136 (а.с. 21-24, 25).

В подальшому ВККС України в межах кваліфікаційного оцінювання суддів України призначено співбесіди за результатами дослідження суддівського досьє суддів на 06-11 травня 2019 року. До списку вказаних суддів, на 08 травня 2019 року включений позивач, з яким мала відбутись співбесіда (а.с.26-27).

Громадською радою доброчесності, 15-ма голосами з 20-ти голосів членів ради, 08.04.2019 затверджено Висновок про невідповідність судді Чернівецького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики (а.с.28-30, 31).

З метою спростування інформації у вказаному вище висновку, позивачем на офіційну електронну адресу ГРД, 25.04.2019 надіслано пояснення з додатками (а.с.32-33), що підтверджується звітом про направлення документу, підписаного електронним цифровим підписом (а.с.34).

Громадською радою доброчесності, 17-ма голосами з 19 голосів членів ради, 03.05.2019 затверджено висновок (нова редакція) про невідповідність судді Чернівецького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, в якому згідно наданих пояснень та додатків, виключено п.2.2 висновку, який стосувався сестри позивача - ОСОБА_2 . Щодо інших пунктів 1.1, 1.2, та 2.1 члени ГРД зазначили, що пояснення ОСОБА_1 частково обґрунтовують викладені у висновку обставини, та є недостатніми для скасування зазначених пунктів (а.с.35-37, 38).

Підставою для висновку ГРД про невідповідність позивача, як судді критеріям доброчесності та професійної етики, зокрема вимогам підпункту 4.6 пункту 4 Індикаторів визначення невідповідності судді критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженим рішенням Громадської ради доброчесності від 11.01.2019, слугувало те, що ОСОБА_1 безпідставно не задекларував своєчасно своє майно чи члена сім`ї, що є ліквідним активом, дохід, або значно занизив його обсяг і (або) вартість, або безпідставно не подав інформацію для декларування членом сім`ї, зокрема:

пп. 1.1 п.1 У щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік суддя вказав, що йому на тимчасовому безоплатному праві користування з 15.12.2000 належить житловий будинок, загальною площею 355.7 кв.м в с.Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області. Власником вказаного будинку є теща судді. Водночас у щорічній декларації за 2014 рік суддя не задекларував право користування на зазначений будинок, хоча форма декларації передбачала декларування всього майна, що перебуває у власності, в оренді чи на іншому праві користування декларанта чи членів його сім`ї.

пп. 1.2 п.1 Відповідно до щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік суддя вказав, що його дружина з 15.01.2007 орендує шкільну їдальню Мамаївської ЗНЗ 1-3 ст. №2, загальною площею 274,2 кв.м у с.Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області. Водночас оренда дружиною вказаного приміщення не відображена у паперових деклараціях судді за 2014 та 2015 роки, хоча форма декларації передбачала декларування всього майна, що перебуває у власності, в оренді чи на іншому праві користування і декларанта чи членів його сім`ї.

У пункті 2 Висновку міститься інформація про те, що позивач не пояснив переконливо джерела походження ліквідного майна, витрат, отриманих благ (членів сім`ї чи близьких осіб) і/або легальні доходи, що на думку розсудливого спостерігача, викликають сумніви щодо достатності для набуття такого майна, здійснення таких витрат, отримання благ, (підпункт 4.9 пункту 4 Індикаторів визначення невідповідності суддів (кандидатів на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженим рішенням Громадської ради доброчесності від 11.01.2019), а саме:

пп. 2.1 п.2 Відповідно до щорічних декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015, 2016, 2017, 2018 роки судді на тимчасовому безоплатному праві користування з 15.12.2000 належить житловий будинок, загальною площею 355.7 кв.м в с. Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області та з 23.01.2014 легковий автомобіль БМВ Х6 2009 р.в. які належать на праві приватної власності тещі судді. Крім того, теща судді 31.10.2017 придбала три земельні ділянки, загальною площею 0.1389 га (0.0145 га, 0.0039 га та 0.1205 га) за адресою: Чернівецька обл.. Кіцманський р., с/рада Стрілецько-Кутська. Орієнтовна вартість земельних ділянок схожої площі, відповідно до оголошень про продаж на спеціалізованих сайтах із продажу нерухомості, становить щонайменше 377 тис гри.

Згідно з даними досьє судді, загальний сукупний дохід тещі протягом 2013-2018 років становив всього 152 984 грн. З огляду на зазначене у стороннього спостерігача виникають обґрунтовані сумніви щодо достатності коштів у тещі на придбання вказаного майна.

Крім цього, у оскарженому висновку ГРД наведена додаткова інформація, яка сама по собі не стала підставою для висновку, але на думку членів ГРД має бути оцінена Вищою кваліфікаційною комісією суддів України у сукупності з іншими обставинами, які характеризують суддю та можуть свідчити про невідповідність критеріям доброчесності та професійної етики.

Зокрема, вказується про те, що 06.11.2018 до Вищої ради правосуддя надійшла скарга щодо дій судді Чернівецького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 під час здійснення судочинства у справі № 824/443/18-а із проханням притягнути зазначеного суддю до дисциплінарної відповідальності. Скаржник посилався на порушення суддею норм процесуального права під час ухвалення рішення у вказаній справі. На думку скаржника, справа не підлягала розгляду в порядку адміністративного-судочинства. 17.12.2018 Друга Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя за результатами попередньої перевірки скарги ухвалила залишити її без розгляду та повернути скаржнику, оскільки мотиви скарги можуть бути перевірені виключно судом вищої інстанції. 07.02.2019 колегія суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду за результатами розгляду апеляційних скарг скасувала рішення судді Чернівецького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 від 21.09.2018 у справі № 824/443/18-а, а провадження закрила. Колегія дійшла висновку про те. що спір не підлягав розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки перегляд законності реєстраційних дій ґрунтується на обставинах, стосовно яких існує спір про право власності.

З метою спростування інформації викладеної у висновку ГРД від 03.05.2019 року, позивачем до ВККС України та до ГРД надіслано повторно пояснення з додатками (а.с.39-40).

Співбесіда позивача з ВККС України за результатами дослідження досьє у межах кваліфікаційного оцінювання суддів, призначена на 08.05.2019, не відбулася, оскільки 07.05.2019 року на офіційному сайті ВККС України розміщено оголошення про відкладення співбесіди.

Вдруге, ВККС України в межах кваліфікаційного оцінювання суддів України на 23-24 вересня 2019 року призначено співбесіди за результатами дослідження суддівського досьє суддів. До списку вказаних суддів, на 23.09.2019 року включений позивач (а.с.41-42).

За результатами кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді Комісією ухвалено (в тому числі) рішення про те, що ОСОБА_1 набрав 675,375 балів, та визнано таким, що відповідає займаній посаді. Також вказано, що рішення набирає чинності відповідно до підпункту 4.10.5 пункту 4.10 розділу IV Регламенту ВККС України. Вказане підтверджується відомостями, розміщеними на офіційному сайті ВККС України, які є у відкритому доступі.

Вважаючи, що Висновок ГРД, який затверджено в новій редакції 03.05.2019 є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з таких мотивів та норм права.

Правовий статус та завдання ГРД визначені статтею 87 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Зокрема, вказаною нормою визначені: 1) мета створення ГРД - сприяння ВККС у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики для цілей кваліфікаційного оцінювання; 2) склад, вимоги до членів, строк їх повноважень та порядок формування Ради; 3) конкретні повноваження ГРД, права та обов`язки її членів.

У частині 1 статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що у разі, якщо Громадська рада доброчесності у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики, то Вища кваліфікаційна комісія суддів України може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Частиною 4 статті 85 цього Закону встановлено, що суддівське досьє, серед іншого, має містити висновок Громадської ради доброчесності (у разі його наявності) (пункт 16).

Отже, згідно із зазначеними нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів», на ГРД покладено функцію щодо участі у проведенні кваліфікаційного оцінювання з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Тобто, відповідач приймає участь у формуванні суддівського корпусу, впливає на суддівську кар`єру та наділений з цією метою відповідними владними повноваженнями.

За сферою правового регулювання Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, тобто містить норми саме публічного права.

Висновки ГРД, затверджені відповідним рішенням, як одностороннє владне волевиявлення, є обов`язковими для розгляду іншим суб`єктом, зокрема, ВККС України, та є правовим актом індивідуальної дії, на підставі якого виникають публічно-правові відносини.

Отже, процес надання для ВККС України висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики, містить усі ознаки владної управлінської діяльності, на основі закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Водночас, згідно з пунктом 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, визначальною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним владних управлінських функцій. Надання правового захисту у порядку адміністративного судочинства правам, свободам, інтересам, що порушені суб`єктом владних повноважень, не пов`язується з обов`язковим віднесенням такого суб`єкта до системи органів державної влади або місцевого самоврядування та не ставиться у залежність від наявності або відсутності у такого суб`єкта владних повноважень статусу юридичної особи.

Відповідно до частини 1 статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Надаючи тлумачення зазначеній нормі, Конституційний Суд України в рішенні від 25.12.1997 у справі щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) зазначив, що частину 1 статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Водночас згідно з пунктом 67 висновку ОБСЄ щодо Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.06.2017 №JUD-UKR/298/2017 [RJU/AT] (www.legislationline.org), розміщений на сайті Ради суддів України (www.rsu.gov.ua), існування двох органів ВККСУ та ГРД, - уповноважених оцінювати суддів і кандидатів на посаду судді одночасно, але відносно незалежно один від одного, дійсно додасть прозорості процедурі оцінювання.

Таким чином, суд вважає, що ГРД має всі визначені ознаки «іншого суб`єкта при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства», оскільки ГРД здійснює діяльність з виконання покладених на неї Законом України «Про судоустрій і статус суддів» завдань, а тому, відповідно, є суб`єктом владних повноважень в розумінні вимог пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто є належним відповідачем за даним адміністративним позовом.

Відповідно до частини шостої статті 87 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ГРД: 1) збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 2) надає Комісії інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 3) надає, за наявності відповідних підстав. Комісії висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє; 4) делегує уповноваженого представника для участі у засіданні Комісії щодо кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді); 5) має право створити інформаційний портал для збору інформації щодо професійної етики та доброчесності суддів, кандидатів на посаду судді.

Статтею 2 Регламенту Громадської ради доброчесності, схваленої рішенням Громадської ради доброчесності № 1/2016 від 23.11.2016, із урахуванням змін (надалі, також - Регламент ГРД), передбачено, що завданням Ради як інструменту громадськості, що встановлений Законом України «Про судоустрій і статус суддів», є утвердження доброчесності та високих стандартів професійної етики у суддівському корпусі. З цією метою Рада сприяє Комісії у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання шляхом надання інформації про них або висновків про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) цим критеріям.

Згідно з частинами першою, другою статті 19 Регламенту ГРД, за результатами аналізу та (або) перевірки інформації щодо судді (кандидата на посаду судді) Рада колегією приймає вмотивований висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та (або) доброчесності, якщо визнає: 1) достовірною інформацію, яка є достатньою для такого висновку; або 2) наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію доброчесності чи професійної етики, що може негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади. У висновку наводяться посилання на джерела інформації, а в разі необхідності самі джерела додаються до висновку.

Про необхідність надання саме обґрунтованого висновку йдеться також і у вказаному Висновку Ради Європи щодо Регламенту ГРД (пункт 3.4), а саме: усі рішення судової ради про призначення, просування по службі, оцінку, дисциплінарну відповідальність та будь-які інші рішення, що стосуються кар`єри суддів, повинні бути обґрунтованими, що кореспондується з вимогами, встановленими у частині другій статті 2 КАС України.

Водночас, поняття «доброчесність» чинним законодавством України не визначене, а тому є оціночним поняттям, на чому зауважено також і у згаданому Висновку Ради Європи щодо ГРД доброчесності, а також у Звіті Ради Європи та Асоціації правників України про результати моніторингу діяльності ГРД в контексті стандартів і рекомендацій Ради Європи.

Норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі, у разі потреби, за допомогою відповідної консультації регулювати свою поведінку (пункт 49 рішення Європейського суду з прав людини від 02.11.2006 у справі «Волохи проти України», заява №23543/02).

Як видно з наведеного, в тому числі норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Регламенту ГРД, обсяг оцінювання, що здійснюється ГРД, обмежується питаннями професійної етики та доброчесності суддів (кандидатів на посаду судді).

Згідно з пунктом 9 глави 2 розділу II Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням Комісії від 03.11.2016 №143/зп-16 (у редакції рішення Комісії від 13.02.2018 №20/зп-18), відповідність судді критерію доброчесності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: відповідність витрат і майна судді та членів його сім`ї задекларованим доходам; відповідність способу (рівня) життя судді та членів його сім`ї задекларованим доходам; відповідність поведінки судді іншим вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; наявність обставин, передбачених підпунктами 1. 2, 9-12. 15-19 частини першої статті 106 Закону; наявність фактів притягнення судді до відповідальності за вчинення проступків або правопорушень, які свідчать про недоброчесність судді; наявність незабезпечених зобов`язань майнового характеру, які можуть мати істотний вплив на здійснення правосуддя суддею; інші дані, які можуть вказувати на відповідність судді критерію доброчесності. Ці показники оцінюються за результатами співбесіди та дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє, зокрема, висновків або інформації ГРД (за наявності).

Суд зазначає, що будь-яке рішення суб`єкта владних повноважень, у тому числі висновок ГРД, має бути мотивованим і ґрунтуватись на достовірних і перевірених обставинах, тобто підтверджуватись відповідними доказами.

На користь такого висновку свідчить і Рекомендація CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухвалена Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010 на 1098 засіданні заступників міністрів, у пункті 58 якої вказано, що системи для оцінювання роботи суддів мають ґрунтуватися на об`єктивних критеріях; процедурою має бути передбачений дозвіл суддям висловлювати погляди щодо власної діяльності та її оцінювання, а також оскаржувати оцінювання в незалежному органі влади або суді.

Згідно з пунктом 39 Висновку КРЄС щодо оцінювання діяльності суддів, якості правосуддя і поваги до незалежності судової влади від 24.10.2014 №17 (ССJЕ(2014)2) джерела інформації, які використовуються в процесі оцінювання, повинні бути надійними. Це особливо стосується інформації, на якій повинно базуватися негативне оцінювання. Крім того, дуже важливо, щоб таке оцінювання ґрунтувалося на достатніх доказах. Суддя, який проходить оцінювання, повинен мати безпосередній доступ до будь-яких доказів, призначених для використання в оцінюванні, щоб мати можливість при необхідності оскаржити їх.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, судової практики Європейського суду з прав людини та обставин справи, беззаперечним є те, що необхідним для прийняття ГРД висновку про невідповідність судді критеріям доброчесності та професійної етики, є визнання ГРД достовірною інформації, яка є достатньою для такого висновку, або наявність обґрунтованого сумніву щодо доброчесності та професійної етики особи, що має виснуватись на чітких, формалізованих та об`єктивних критеріях такого визнання (оцінювання) і повинно підтверджуватися достатньою і достовірною інформацією.

У Звіті USAID щодо ГРД та результатів її роботи, які використовує Комісія (квітень- травень 2017 року, контракт №AID-OAA-I-13-00032) (https://vkksu.gov.ua/userfiles/doc/perelik-dokumentiv/zvit_grd.pdf) констатується те, що відповідно до пункту 6 статті 87 Закону «Про судоустрій та статус суддів» ГРД збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді) і надає Комісії інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді). Якщо кандидат не задовольняє критерії професійної етики та доброчесності, разом з іншою інформацією мають повідомлятися також обґрунтовані причини, з урахуванням яких зроблено висновок про невідповідність. Виходячи з тлумачення змісту цієї статті, рекомендується, щоб висновок ГРД про невідповідність кандидата критеріям професійної етики та доброчесності, що надається Комісії, не просто містив мотиваційну частину, а щоб ця мотиваційна частина доповнювалася документацією, яка перевіряється, і яка містить інформацію про/та посилання на порушення кандидатом певних стандартів професійної етики та доброчесності.

У Звіті Ради Європи та Асоціації правників України про результати моніторингу діяльності ГРД в контексті стандартів і рекомендацій Ради Європи (грудень 2017 року) зазначається, що в пункті Висновку КРСС №1 (2001) про стандарти незалежності судової влади та незмінюваності суддів вказано те, що об`єктивні стандарти потрібні не лише для того, щоб виключити політичний вплив, але й з інших причин, наприклад, щоб уникнути ризику, пов`язаного з припущенням про наявність фаворитизму, консерватизму та корпоративізму, який виникає, коли призначення або оцінювання здійснюються не на основі чітко визначеної процедури, а на підставі особистих рекомендацій. Згідно з викладеними у Звіті в пункті 6 висновками, усі рішення судової ради про призначення, просування по службі, оцінку, дисциплінарну відповідальність та будь-які інші рішення, що стосуються кар`єри суддів, повинні бути обґрунтованими (пункт 92 Висновку КРЄС N40 (2007) про судову раду на службі суспільству). Однак через вказані вище недоліки щодо нерелевантності інформації, оцінювання судових рішень та різних підходів до конкретних фактів можна дійти висновку, що окремі затверджені ГРД висновки були необґрунтованими або частково необґрунтованими.

За таких обставин, виходячи з вимог положень статті 87 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 19 Регламенту ГРД вбачається, що висновки ГРД повинні бути обґрунтованими, а викладені в них обставини - достовірно підтвердженими.

Тобто, лише належно обґрунтовані висновки (із чітким викладенням фактів і доказів, а також оцінка доказів з ретельним віднесенням факту до відповідної категорії) дають основу для висновку про недоброчесність. Належно обґрунтовані висновки мають містити мінімальні складові (правову підставу, встановлені факти, оцінку доказів, віднесення факту до відповідної категорії тощо) та слугують основою для правильного та справедливого рішення. Окрім того, лише належно викладені рішення можуть бути основою для формування практики визнання поведінки недоброчесною та такою, що порушує правила етики судді.

Водночас, ГРД під час складання своїх рішень, не повинна перебирати на себе компетенцію інших органів влади в частині встановлення фактів, що згідно з нормами чинного законодавства України прямо не належать до компетенції ГРД, а віднесені до компетенції інших органів держави, зокрема, наводити висновки щодо достатності підстав вважати встановленими відповідні обставини, у разі відсутності рішення такого компетентного органу, прийнятого у визначеному чинним законодавством України порядку.

Аналізуючи негативні висновки ГРД, суд констатує, що такі виходять із припущення відповдіача про не відображення у деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування відомостей, які повинні бути зазначеними, а також невідповідність майна близьких осіб позивача їхнім заробіткам. Проте, на переконання суду такі висновки є необґрунтованими, зроблені без повного з`ясування усіх обставин з огляну на таке.

Стосовно посилань у висновку на підпункт 4.6 пункту 4 Індикаторів визначення невідповідності судді критеріям доброчесності та професійної етики, що позивач безпідставно не задекларував своєчасно своє майно чи члена сім`ї, що є ліквідним активом, дохід, або значно занизив його обсяг і (або) вартість, або безпідставно не подав інформацію для декларування членом сім`ї. А саме, у висновку (п.п. 1.1 п.1) вказується те, що в щорічній декларації особи, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік суддя вказав, що йому на тимчасовому безоплатному праві користування з 15.12.2000 належить житловий будинок, загальною площею 355.7 кв.м в с.Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області. Власником вказаного будинку є теща судді. Водночас у щорічній декларації за 2014 рік суддя не задекларував право користування на зазначений будинок, хоча форма декларації передбачала декларування всього майна, що перебуває у власності, в оренді чи на іншому праві користування декларанта чи членів його сім`ї.

Аналізуючи та оцінюючи вказані висновки, необхідно вказати, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої, зокрема, у постановах від 11.04.2018 у справі №814/886/17 (адміністративне провадження №К/9901/505/17), від 23.01.2019 у справі №820/1783/17 (провадження №К/9901/3542/17), здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції. Так, з даного приводу також висловилася Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 жовтня 2018 року (реєстраційний номер рішення 77848768) в справі № 800/497/17. Зокрема, Верховний Суд вказав, що відповідно до абзацу п`ятого частини першої статті 50 Закону № 1700-VІІ НАЗК проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей. Згідно із частиною другою цієї статті у разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей НАЗК письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що здійснення контролю та перевірки декларацій, у тому числі достовірності відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції НАЗК.

Суд зазначає, що докази звернення членів ГРД до НАЗК з приводу перевірки правильності чи достовірності заповнення декларацій позивачем у матеріалах справи відсутні. Натомість позивачем подано лист Генеральної прокуратури України №19/4-970вих-19 від 14.06.2019 в якому повідомлено, що за період із січня 2019 по теперішній чам у Генеральній прокуратурі України будь-які звернення стосовно ОСОБА_1 зареєстрованими не значаться (а.с.43).

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, зазначення відповідачем за результатом здійснення аналізу декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ознак можливого відображення у декларації недостовірних відомостей, не є підставою для висновку про невідповідність особи критеріям доброчесності та професійної етики, оскільки відповідні обставини мають бути перевірені уповноваженим на це органом та підтверджені допустимими доказами.

Отже, з огляду на існуючий в Україні конституційний порядок, контроль та перевірку декларацій, поданих суб`єктами декларування, проводить Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК), здійснюючи такі види контролю: щодо своєчасності подання; щодо правильності та повноти заповнення; логічний та арифметичний контроль (частина перша статті 48 Закону України «Про запобігання корупції»).

Водночас, рішенням НАЗК від 10.02.2017 №56 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.02.2017 за №201/30069) затверджено Порядок проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Отже, здійснення контролю та перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування належить до виключних повноважень відповідних спеціально для цього уповноважених органів державної влади (згідно з пунктом 8 частини першої етапі 11 Закону України «Про запобігання корупції» це НАЗК) та не віднесено до повноважень і завдань ГРД, визначених частиною шостою етапі 87 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За таких умов, однозначним є висновок про те, що відповідач вийшов за межі своїх повноважень, фактично виконавши функції НАЗК.

В цьому контексті варто зазначити, що у Звіті USAID щодо ГРД та результатів її роботи, які використовує Комісія (квітень-травень 2017 року, контракт №AID-OAA-I-13-00032) (https://vkksu.gov.ua/userfiles/doc/perelik-dokumentiv/zvit_grd.pdf) викладена позиція про те, що ГРД важливо уникати виконання функцій інших компетентних державних органів та інституцій та перевищення ГРД своїх повноважень у цьому зв`язку.

Потрібно також зауважити й те, що відповідач неповно дослідив відомості щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік, і сформулював відповідні висновки - оскільки ОСОБА_1 одружився зі своєю дружиною ОСОБА_3 29.05.2003 року, тому з 15.12.2000 року фізично не міг користуватись житловим будинком, загальною площею 355.7 кв. м в с.Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області, який на праві власності належить матері дружини - ОСОБА_4 . Зазначене підтверджується копією свідоцтва про одруження і свідоцтва про право власності (а.с.46, 82).

В методичних рекомендаціях щодо заповнення декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та іншими особами в період 2014 року передбачено, що записи про відомості, зазначені у позиціях 23 - 34 (відомості про нерухоме майно, яке перебуває у власності, в оренді чи на іншому праві користування членів сім`ї декларанта із зазначенням місцезнаходження цих об`єктів...), здійснюються на підставі відповідних правовстановлюючих документів у відповідних рядках, залежно від наведеної класифікації нерухомого майна.

Як зазначалося, житловий будинок загальною площею 355.7 кв.м в с.Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області позивачу не належав, а належить на правах власності його тещі, яка не є членом моєї сім`ї, відтак, позивач не мав правовстановлюючого документа на вказаний будинок.

Разом з тим, в щорічній (паперовій) декларації за 2014 рік (а.с.47-55) ОСОБА_1 у пункті 2 зазначалось місце проживання АДРЕСА_1 , а в позиції 34 інше нерухоме майно, вказувалось майно площею 606,1 кв.м. яке, виходячи із пояснень позивача, належало на праві власності дружині, і в складі якого наявна площа, де також можливо проживати.

В подальшому, у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік (Е-декларація, а.с.65-76) позивач вказав відомості щодо вказаного будинку, а саме тимчасове безоплатне право користування будинком (дата набуття права: 15.12.2000), але таке «право» вказувалось у відповідній графі і стосується виключно права власності тещі, а не права власності позивача, на що помилково не звернули увагу члени ГРД при викладені своїх висновків, і вважали, що позивач користується цим майном з 2000-го року.

Стосовно посилань у висновку на підпункт 4.6 пункту 4 Індикаторів, а саме (пп. 1.2 п.1) де вказується те, що відповідно до щорічної декларації за 2015 рік суддя вказав, що його дружина з 15.01.2007 орендує шкільну їдальню Мамаївської ЗНЗ 1-3 ст. №2, загальною площею 274,2 кв.м у с.Мамаївці, Кіцманського району, Чернівецької області. Водночас оренда дружиною вказаного приміщення не відображена у паперових деклараціях судді за 2014 та 2015 роки, хоча форма декларації передбачала декларування всього майна, що перебуває у власності, в оренді чи на іншому праві користування декларанта чи членів його сім`ї.

Позивачем щодо вказаного пункту надано пояснення до ГРД про те, дружина позивача - ОСОБА_3 (надалі, також - ОСОБА_3 ) є фізичною особою-підприємцем та здійснює свою діяльність в період з 09.08.2006 - види діяльності (в тому числі) КВЕД 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний) та КВЕД 56.29 Постачання інших готових страв. Така діяльність пов`язана безпосередньо з харчуванням дітей молодших класів в приміщені ЗНЗ та дошкільних груп (дитячого садка). 15 січня 2007 року дружиною позивача (орендарем) та Мамаївський ЗНЗ 1-3 ст. №2 (орендодавцем) укладено договір оренди шкільної їдальні (а.с.77-79). Проте, у відповідності до довідки відділу освіти, молоді та спорту Кіцманської районної державної адміністрації №326 від 27.05.2019, в період 2014-2015 р.р. акти прийому-передачі їдальні Мамаївської ЗНЗ №2 з дружиною позивача не складались, оскільки за результатами проведених тендерів переможцем по харчуванню дітей в їдальні школи - являвся приватний підприємець ОСОБА_6 Довідкою також передбачено, що в період 2014-2015 р.р. ОСОБА_3 не являлася орендарем їдальні Мамаївський ЗНЗ 1-3 ст. №2, при цьому, у період 2015 року ОСОБА_3 здійснювала постачання готових страв для харчування дітей в шкільній їдальні Мамаївської ЗНЗ 1-3 ст. №2 (а.с.81).

Також позивач вказав, що з метою уникнення непорозумінь щодо приховання майна, ним зазначена в електронній декларації в жовтні 2016 року інформація про оренду шкільної їдальні, що на його думку сприяло повноті і об`єктивності поданої в декларації інформації. Окрім цього, позивачем зазначалось, що в поясненні до ГРД висловлене прохання (клопотання) до членів ГРД, в якому вказувалось, що ОСОБА_1 готовий по необхідності надати додаткову інформацію та будь-які документи стосовно наданих пояснень, однак таке клопотання зі сторони відповідача залишено без розгляду, що в свою чергу свідчить про порушення принципу офіційного з`ясування обставин справи. Суд принагідно зазначає, що відповідачем у оскарженому висновку не наведено чітких обставин, які спростовують пояснення позивача по суті встановлених у висновку відомостей а також не вказано позивачу, які саме відомості і докази необхідно йому надати для підтвердження своєї доброчесності. Така поведінка відповідача породжує невизначеність засобів і способів спростування встановлених ГРД ознак недоброчесності особи, яка перевіряється, що в свою чергу створює такі умови за яких таке спростування стає неможливим.

За таких обставин, посилання ГРД на підпункт 4.6 пункту 4 Індикаторів є безпідставним, зважаючи на що висновок ГРД в даній частині є необґрунтованим.

Стосовно посилань у висновку на підпункт 4.9 пункту 4 Індикаторів визначення невідповідності судді критеріям доброчесності та професійної етики, зокрема те, що позивач не пояснив переконливо джерела походження ліквідного майна, витрат, отриманих благ (його, членів сім`ї чи близьких осіб) і/або легальні доходи, на думку розсудливого спостерігача, викликають сумніви щодо достатності для набуття такого майна, здійснення таких витрат, отримання благ. У висновку (пп. 2.1 п.2) вказується те, що відповідно до щорічних декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015, 2016, 2017, 2018 роки судді на тимчасовому безоплатному праві користування з 15.12.2000 належить житловий будинок, загальною площею 355.7 кв.м в с.Мамаївці, Кіцманського району, Чернівецької області та з 23.01.2014 легковий автомобіль БМВ Х6 2009 р.в., які належать на праві приватної власності тещі судді. Крім того, теща судді 31.10.2017 придбала три земельні ділянки, загальною площею 0.1389 га (0.0145 га, 0.0039 га та 0,1205 га) за адресою: Чернівецька обл., Кіцманський р., с/рада Стрілецько-Кутська. Орієнтовна вартість земельних ділянок схожої площі, відповідно до оголошень про продаж на спеціалізованих сайтах із продажу нерухомості, становить щонайменше 377 тис грн. Згідно з даними досьє судді, загальний сукупний дохід тещі протягом 2013-2018 років становив всього 152 984 грн. З огляду на зазначене у стороннього спостерігача виникають обґрунтовані сумніви щодо достатності коштів у тещі на придбання вказаного майна.

Аналізуючи та оцінюючи вказані висновки, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», у редакції, станом на момент прийняття оскарженого висновку, члени сім`ї - особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Проте, відповідачем не перевірено, чи теща позивача являється членом сім`ї в розумінні закону.

Даючи пояснення до ГРД на вказаний вище пункт, позивачем зазначено, що після ознайомлення з висновком Громадської ради доброчесності ОСОБА_1 усно отримано інформацію у його тещі - ОСОБА_4 щодо права власності на земельні ділянки (0,1205 га, 0,0145 га, та 0.0039 га), які остання придбала в 2017 році. Фактично це одна цілісна земельна ділянка, яка оформлена шляхом виготовлення трьох проектів відведення земельних ділянок з присвоєнням різних кадастрових номерів.

Суд зазначає, що у відповідності до договорів купівлі-продажу від 31.10.2017 (а.с.86-89, 92-95, 99-102), сукупна вартість земельних ділянок становить 50 120,00 грн. У відповідності до підпункту 2.3 вказаних договорів, ринкова вартість земельних ділянок визначена суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертний Знавець».

Необхідно зауважити, що відповідно до частини 1 статті 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно з статтею 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Пунктом 1 статті 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Зважаючи на наведені приписи цивільного законодавства, позивачем обґрунтовано належними доказами фактичну вартість земельних ділянок в сумі 50 120,00 грн, а вартість зазначених у висновку ГРД у розмірі щонайменше 377 тис грн не підтверджується жодним доказом, окрім цього встановлена орієнтовна вартість земельних ділянок на спеціальних сайтах не може лягати в основу негативного висновку, так як така вартість не є чітко визначеною та ґрунтується виключно на припущеннях відповідача.

Крім цього, ОСОБА_4 повідомлено, що ці земельні ділянки та автомобіль БМВ Х6 2009 р.в. вартістю 150000,00 грн. набуто у власність на спільні заощадження з чоловіком - ОСОБА_7 , дохід якого з 2013р. по 2018 р. дозволяв придбати вказане майно, що підтверджується довідками Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про суми виплаченої пенсії починаючи з 2009 року по 2019 рік (а.с.103, 104, 105, 106, 107, 108,109-110). Окрім цього позивачем надано відомості про доходи матері тещі - ОСОБА_8 , яку доглядала теща позивача до 2015 року (до смерті), що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 21.06.2019 №18645/09-06/2-7 (а.с.111-113).

У відповідності до частини 1 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Тому, логічним є те, що теща позивача - ОСОБА_4 мала реальну фінансову можливість придбати, як земельну ділянку та автомобіль, а наявна інформація могла бути використана членами ГРД для спростування викладених ними висновків. Крім цього, позивач не зобов`язаний вносити до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування відомості щодо тещі, яка вказана у Висновку ГРД, оскільки вона не є членом сім`ї, а відомості щодо неї не можуть свідчити про недоброчесність ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 10 частини 7 статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний підтверджувати законність джерела походження майна у зв`язку з проходженням кваліфікаційного оцінювання або в порядку дисциплінарного провадження щодо судді, якщо обставини, що можуть мати наслідком притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, викликають сумнів у законності джерела походження майна або доброчесності поведінки судді.

З аналізу даної норми вбачається, що вона стосується надання інформації виключно відносно судді, а не його членів сім`ї, а тим більше близьких осіб.

При цьому, ні члени сім`ї, ні близькі особи судді не позбавляються конвенційного права на приватне життя та захист їх персональних даних, в той час як лише суддя може бути в певній мірі обмежений у даних правах через публічність своєї посади.

Так, Європейський суд з прав людини вказував на таке: «Суд вказує на ряд справ, де вказано, що «приватне життя» це широкий термін, якому не можна дати вичерпного визначення (Peck v. the United Kingdom, no. 44647/98, § 57, ECHR 2003-I). Проте він також зазначив, що Стаття 8 захищає моральну і фізичну цілісність особистості (X and Y v. the Netherlands, judgment of 26 March 1985, Series A no. 91, pp. 11-13, §§ 22-27), в тому числі право на життя в приватному порядку, без небажаної уваги».

Крім того, посилання Відповідача на статті Кодексу суддівської етики також не містять жодної вимоги про те, що суддя зобов`язаний надати документи, які підтверджують доходи близьких осіб. Роз`яснення до Кодексу суддівської етики також вказують виключно на обов`язок судді бути обізнаним відносно себе та лише передбачає те, що суддя має вжити розумних заходів щодо отримання інформації про майновий стан членів сім`ї та близьких осіб.

Таким чином, суддя не зобов`язаний збирати та надавати інформацію щодо майнового стану близьких осіб.

Отже, висновок ГРД з вказаного питання також ґрунтується виключно на припущеннях відповідача, є невмотивованим, незаконним та не спростовує відповідність Кандидата критеріям професійної етики та доброчесності.

Щодо додаткової інформації у Висновку, яка стосується розгляду і прийняття рішення у справі №824/443/18-а суд звертає увагу на те, що вказана інформація стосується процесуальної діяльності ОСОБА_1 як судді і не може вказувати на його недоброчесність. Це саме і випливає зі змісту висновку ГРД. Однак, відповідач вважав, що така інформація має перевірятись додатково членами ВККС України, після винесення ухвали Другою дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя 17 грудня 2018 року №3902/2дп/15-18 (а.с.114-116).

Спірний висновок ГРД у наведеній вище частині, який стосується розгляду справи №824/443/18-а є безпідставний та такий, що не узгоджується із нормами законодавства, які врегульовують діяльність відповідних суб`єктів владних повноважень, оскільки за своїми повноваженнями члени ВККС України та члени ГРД не можуть переглядати і надавати оцінку рішенню Вищої ради правосуддя.

Більше того, відповідач не навів яким чином в контексті питання доведення наявності об`єктивного обґрунтованого сумніву у доброчесності позивача, така інформація, не будучи підставою для висновку, без посилання на Індикатори, оцінюється ним як обґрунтований сумнів щодо відповідності критерію доброчесності та професійної етики.

Таким чином, необхідно вказати, що ГРД не наведено мотивів та конкретних фактів/обставин, що розкривають сутність висновку щодо недотримання/порушення ОСОБА_1 стандартів професійної етики та доброчесності.

Підсумовуючи наведене, зазначені відповідачем обставини, які викладені у висновку повністю спростовуються наведеними аргументами позивача.

Відповідно, ГРД невмотивовано, без зазначення належної підстави, в розрізі визначеного Законом України «Про запобігання корупції» порядку, зокрема, за відсутності відповідного рішення НАЗК прийнятого за наслідком проведення перевірки поданих позивачем декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за відповідні роки.

Згідно з частиною першою етапі 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, шо мають значення для правильного вирішення справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 74 КАС України).

Згідно зі статтею 19 Регламенту ГРД за результатами аналізу та перевірки інформації щодо судді (кандидата на посаду судді) Рада колегією приймає вмотивований висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, якщо визнає: 1) достовірною інформацію, яка є достатньою для такого висновку; або 2) наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію доброчесності чи професійної етики, що може негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади. Прийнятий колегією Ради висновок виноситься на збори Ради для затвердження. Рада зборами може: 1) затвердити висновок (утому числі внісши зміни у разі необхідності) і надати його Вищій кваліфікаційній комісії суддів України; 2) скерувати висновок відповідній або іншій колегії Ради чи окремому члену Ради для доопрацювання із внесенням на затвердження Ради: 3) прийняти рішення про направлення інформації Вищій кваліфікаційній комісії суддів України без затвердження висновку; 4) відхилити висновок.

Натомість, за результатами перевірки та (або) аналізу інформації щодо судді (кандидата на посаду судді) Рада колегією або зборами за відсутності підстав для прийняття (затвердження висновку) може прийняти рішення про надання Комісії інформації щодо доброчесності та (або) етичності поведінки судді (кандидата на посаду судді), якщо вона може бути важливою для цілей кваліфікаційного оцінювання (стаття 18 Регламенту ГРД).

Виходячи з аналізу змісту вказаних положень, відповідач у своєму Регламенті передбачив різні підстави для складення висновку та рішення про надання Комісії інформації і, відповідно, різні форми документів та окремі процедури їх прийняття.

На користь такого тлумачення положень Регламенту ГРД свідчить і стаття 23, яка передбачає підготовку проекту рішення або висновку і не встановлює можливість затвердження в межах висновку інформації щодо доброчесності та (або) етичності поведінки судді (кандидата на посаду судді), якщо вона може бути важливою для цілей кваліфікаційного оцінювання.

Проте, затверджуючи саме висновок про невідповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності, відповідачем внесено до нього інформацію щодо доброчесності та (або) етичності поведінки, яка на думку ГРД може бути важливою для цілей кваліфікаційного оцінювання.

З наведеного прослідковується, що відповідачем порушено встановлену ним самим процедуру прийняття рішення про надання Комісії інформації, тобто підстав для включення до спірного висновку зазначеної інформації у ГРД не було, що є підставою для визнання протиправним висновку у цій частині.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно.

Проте, у спірних правовідносинах відповідачем не доведено законність свого рішення та не дотримано вищевказаних принципів, а тому суд дійшов до висновку що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, необхідно стягнути з Громадської ради доброчесності за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. Доказів понесення інших судових витрат суду не надано.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним з моменту його прийняття та скасувати висновок Громадської ради доброчесності від 03.05.2019 (нова редакція) про невідповідність ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Громадської ради доброчесності (адреса: вул. Генерала Шаповала, буд. 9, м. Київ, 03109) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 )

Відповідач: Громадська рада доброчесності (адреса: вул. Генерала Шаповала, буд. 9, м. Київ, 03109)

Суддя Главач І.А.

Рішення складене в повному обсязі 30 грудня 2019 р.