Справа № 346/5491/17
Суддя: П'ятковський В. І.
Дата ухвалення: 2019-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/5491/17
Провадження № 2-а/346/5/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі :

судді : П"ятковського В.І.

за участю секретаря : Жмендак І.Д.,

представників відповідачів : Сончак Л.Б., Домашевського М.В.,

третіх осіб : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломиї у справі за адміністративним позовом Єврейської релігійної громади іудейського ортодоксального віросповідання до Коломийської міської ради, відділу з питань державного-архітектурно-будівельного контролю Коломийської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета а спору: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинення певних дій, клопотання третьої особи ОСОБА_1 , про закриття провадження у справі,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді суду знаходиться даний позов яким позивач у своїх вимогах просить зобов"язати Коломийську міську раду вчинити дію по вилученню хреста пам"яті жертвам НКВС з території єврейського маморіального кладовища, що по вул. Чехова у м. Коломиї.

В процесі підготовчого судового засідання суд за клопотаннями сторін залучив до участі у справі в якості другого відповідача - відділ з питань державного-архітектурно-будівельного контролю Коломийської міської ради та в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору фізичних осіб - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В процесі дослідження доказів по справі від третьої особи, Юращука, надійшло клопотання, яке він підтримав у судовому засіданні, про закриття провадження у справі мотивоване тим, що згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб"єктів владних повноважень.

Вважає, що оскільки у спірних правовідносинах Коломийська міська рада не приймала рішень та не видавала жодних нормативно-правових актів, які б порушували права позивача, тому даний спір не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Зазначає, що так як наявна дія передбачена ст. 376 ЦК України, а саме самочинне будівництво на території меморіального кладовища, то згідно ст. 16 ЦК України та ст. 19 ЦПК України захист цивільних прав, що виникають з цивільних правовідносин суд розглядає в порядку цивільного судочинства.

В судових засіданнях, в яких позивач та його представник приймали участь, позовні вимоги підтримували і вважали, що виниклий спір слід вирішувати саме в такому судочинстві як визначили вони. В останні два засідання ні позивач, ні його представник не з"явилися. Від представника позивача адвоката Бандури до суду двічі, остання від 24 грудня 2019 року, надійшли письмові заяви з просьбою проводити розгляд справи без їх участі із зазначенням, що позовні вимоги підтримують і на них наполягають.

Представники відповідачів та третя особа Романюк клопотання Юращука підтримали.

Взявши до уваги пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 і 3 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Відповідно до ч. 1 статті 2 КАС (у редакції, чинній на час подання позову- 29.11.2017 року) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС вищевказаної редакції до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В аспекті конституційного звернення вказані положення ч.2 ст.2 КАС необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом (Рішення Конституційного Суду № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

Пункт 1 частини першої статті 3 КАС (у редакції, чинній на час подання позову - 29.11.2017 року), справою адміністративної юрисдикції визнавав публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно зі статтею 17 КАС (у редакції, чинній на час подання позову), юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Водночас, помилковим є застосування статті 17 КАС та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної юрисдикції справи слід виходити із суті права/інтересу, за захистом якого суб`єкт публічного права звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі суб`єкта владних повноважень. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої палати Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі № 820/2953/18, від 20.11.2019 року у справі № 761/46959/17, від 27.11.2019 року у справі № 826/10364/17.

Із матеріалів даної справи вбачається, що виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача щодо встановлення третіми особами без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 меморіального знака, хреста пам`яті жертвам НКВС, на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , на якій знаходиться старе єврейське кладовище. Позивач, посилаючись на те, що дана земельна ділянка п. 9 рішенням Коломийської міської ради за № 86 від 11 серпня 1995 року визначена територією меморіального кладовища та на те, що громаді був наданий дозвіл на розроблення проекту впорядкування цієї території, зазначає, що дії вказаних третіх осіб щодо встановлення меморіального знака є незаконними, а Коломийська міська рада, не захистивши права позивача, проявила бездіяльність і тому просить суд зобов`язати відповідача демонтувати такий знак.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Демонтаж вказаного предмету судового спору згідно Закону України "Про місцеве самоврядування" не належить до компетенції органів місцевого самоврядування. Отже, в даному випадку відповідач не здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, а спір між сторонами в даній справі щодо дії/бездіяльність даного органу стосовно демонтажу (знесенню) спірної споруди не носить публічно-правовий характер.

Згідно матеріалів справи про адміністративне правопорушення хрест пам`яті жертв НКВС самочинно встановили ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . За вказані дії ці особи були притягнуті до адміністративної відповідальності за ст.186 КУПАП.

За змістом статті 177 Цивільного кодексу України об`єкти самочинного будівництва належать до об`єктів цивільних прав.

Отже, звернення до суду із цим позовом зумовлене необхідністю захисту прав позивача у зв`язку із самочинним будівництвом, що свідчить про приватно-правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин. Таким чином, в даному випадку існує спір про право.

Та обставина, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить цей спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Зважаючи на це, суд дійшов висновку, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушених прав.

Належним способом захисту прав позивача, на думку суду, може бути звернення його до суду з позовом про знесення самочинної споруди, до осіб причетних до встановлення її.

Для захисту порушених інтересів позивач вправі обрати і позасудовий порядок, передбачений ч. 2-3 ст. 17 ЦК України. У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування здійснюють захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» 17.02.2011 № 3038-VI (набрав чинність з 12.03.2011), у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Таким чином, положення ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», встановлює перелік юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у органу державного архітектурно-будівельного контролю повноваження на пред`явлення позову про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсації витрат, пов`язаних з таким знесенням. Зокрема, пред`явленню органом державного архітектурно-будівельного контролю позову передують такі дії:

1) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта;

2) визначення такого об`єкту як такого, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою;

3) внесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;

4) встановлення факту невиконання припису протягом встановленого строку.

За змістом статті 376 ЦК України знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у разі істотного відхилення від проекту, істотного порушення будівельних норм і правил є способом захисту як суспільних інтересів, так і прав інших осіб. Відтак, реалізуючи повноваження належно, добросовісно та з метою, для якої вони надані, орган державного архітектурно-будівельного контролю у разі настання умов, передбачених ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», має обов`язок звернутися до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. У разі невиконання органом державного архітектурно-будівельного контролю його повноваження, передбаченого законом, особа, яка вважає, що така бездіяльність порушує її права або законні інтереси, має право звернутися до цього органу та вимагати вчинення відповідних дій. У разі відмови у задоволенні таких вимог, бездіяльність може бути оскаржена до суду.

До віддіду з питань державного архітектурно-будівельного контролю з вимогою вчинення відповідних дій, пов`язаних зі знесенням самочинного об`єкта, позивач не звертався, не оскаржує бездіяльності цього органу щодо невнесення припису, відмови звернутися до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що спір у цій справі не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів, а вирішується в порядку цивільного судочинства і тому його не можливо розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі наведеного та ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 17 КАС України, ст.ст. 17, 376 ЦК України, ст. 38 України «Про регулювання містобудівельної діяльності», керуючись ст.ст. 166, 204, 238 ч. 2 п. 1, 241-244, 248, 293, 294 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом Єврейської релігійної громади іудейського ортодоксального віросповідання до Коломийської міської ради, відділу з питань державного-архітектурно-будівельного контролю Коломийської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинення певних дій, у зв"язку із неможливістю розгляду її за правилами адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя П`ятковський В.