Справа № 640/7385/19
Суддя: Бараненко Ігор Іванович
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7385/19 Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: головуючого - судді Бараненка І.І., суддів: Бабенка К.А., Чаку Є.В., за участю секретаря Такаджі Л.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз» (далі - Позивач, ТОВ «Фактор Нафтогаз») з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) з вимогою визнати нечинним, протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № 2 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 4 104 795,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

На обґрунтування своїх доводів Позивач зазначає, що Відповідач безпідставно збільшив Позивачу податкові зобов`язання з податку на додану вартість у зв`язку з ліквідацією його контрагента - Товариства з обмеженою відповідальності «Компанія - «Нафто-Зеларт» (далі - ТОВ «Компанія - «Нафто-Зеларт»), якому сплачений авансовий платіж. Позивач звертає увагу, що у Податковому кодексі України від 02.02.2010 № 2755-VІ відсутні положення, що встановлюють обов`язок та регулюють порядок коригування суми податкового кредиту, сформованого при попередній оплаті непоставленого товару.

Крім того, Позивач зазначає про необґрунтовані претензії Відповідача щодо формування податкового кредиту від господарських операцій з орендою автомобільної газонаповнювальної компресорної станції, яка використовується у господарській діяльності Позивача з метою реалізації стисненого природного газу, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Також Позивач звертає увагу на скасуванні Апеляційним судом міста Києва постанови Голосіївського районного суду міста Києва, якою директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз» Уницьку С.Д. було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про вчинення адміністративних правопорушень, у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу стверджує про законність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з огляду на встановлене в результаті перевірки завищення податкового кредиту за період з 01.10.2016 по 30.09.2018 на загальну суму 3205000,00 грн. Відповідач стверджує, що списання дебіторської заборгованості, що виникла у зв`язку з перерахуванням коштів на рахунок ТОВ «Компанія «Нафто-Зеларт» за товар, є підставною для коригування суми податкового кредиту в податковому періоді, в якому відбувається списання такої заборгованості.

Також Відповідач зазначає про заниження Позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість за жовтень 2016-серпень 2017 року у загальній сумі 78 836 грн. по господарським операціям з ТОВ «Легіон-Щит» щодо оренди автомобільної газонаповнювальної компресорної станції. На підтвердження своїх тверджень Відповідач зауважує на тому, що автомобільна газонаповнювальна компресорна станція в господарській діяльності Позивача не використовувалась, а тому у відповідності до п. 198.5 ст. 195 ПК України він зобов`язаний був збільшити суму податкових зобов`язань.

В судовому засіданні представник Позивача надав пояснення, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі та наполягав на задоволенні її вимог. Представник Відповідача у поясненнях зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та, перевіривши доводи апеляційної скарги і заперечення на неї наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Фактор Нафтогаз» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та іншого законодавства - за період з 01.10.2016 по 30.09.2018.

Перевірка проводилась Відповідачем на підставі направлень від 28 листопада 2018 року №1933/26-15-14-02-02, №1932/26-15-02-02, №2400/26-15-42-08, від 07 грудня 2018 року №8229/26-15-14-09, від 28 листопада 2018 року №3301/26-15-14-06-04, від 12 грудня 2018 року №3055/26-15-14-03-04, відповідно до ст. ст. 20, 77, 82 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків за 4 квартал 2018 року на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 16 листопада 2018 року, наказу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 22 грудня 2018 року №18484.

Згідно з актом перевірки Відповідачем встановлені наступні порушення норм податкового законодавства, а саме: пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 3 283 836,00 грн., в т.ч.: жовтень 2016 року - 7 167,00 грн., листопад 2016 року - 7 167,00 грн., січень 2017 року - 14 333,00 грн., лютий 2017 року - 7 167,00 грн., березень 2017 року - 7 167,00 грн., квітень 2017 року - 7 167,00 грн., травень 2017 року - 7 167,00 грн., червень 2017 року - 7 167,00 грн., липень 2017 року - 7 167,00 грн., серпень 2017 року - 7 167,00 грн., лютий 2018 року на суму 3 205 000,00 грн.; пункту 44.1, пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, в результаті не забезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків і зборів; пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого порушено терміни реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям-платникам податку на додану вартість за березень 2017 року, травень 2017 року, червень 2017 року, вересень 2017 року, серпень 2018 року, вересень 2018 року; пункту 49.2, підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, рядку ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Мінфіну України від 13 січня 2015 року №4, а саме подання не в повному обсязі з недостовірними відомостями податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь фізичних осіб. У звітах за 4 квартал 2016 року, 1-4 квартал 2017 року, 1-3 квартал 2018 року не вірно відображено ознаку доходу, який виплачений фізичним особам згідно договорів оренди рухомого майна (треба « 127» замість « 106»); частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в результаті несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в серпні 2018 року.

Зазначені висновки ґрунтуються на тому, що у березні, червні, вересні 2014 року Позивачем було сформовано податковий кредит з податку на додану вартість на суму 3 205 000,00 грн. по господарським операціям з ТОВ «Компанія «Нафто-Зеларт». Податковий кредит сформований при попередній оплаті товару, які протягом терміну позовної давності не були поставлені, тому Позивач зобов`язаний був відкоригувати суму податкового кредиту в податковому періоді, в якому ним була списана дебіторська заборгованість постачальника товару.

На підставі зазначеного акту перевірки Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.02.2019 №2, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 4 104 795,00 грн., в т.ч. за податковими зобов`язаннями у розмірі 3 283 836,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 820 959,00 грн.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у разі, якщо оплачені товари (послуги) не було отримано після закінчення терміну позовної давності, така операція на дату списання безнадійної дебіторської заборгованості не відповідає нормі пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, відповідно до якого до податкового кредиту включаються суми ПДВ, сплачені/нараховані при придбанні товарів, послуг, необоротних активів. Також, у разі попередньої оплати товарів/послуг, які в межах терміну позовної давності не були поставлені, факт придбання таких товарів/послуг, як це передбачено пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України також відсутній та, відповідно, відсутнє право платника на податковий кредит за такими товарами/послугами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалами справи, між Позивачем (орендар) та ТОВ «Легіон-Щит» 25.07.2012 укладено Договір оренди № 250712, відповідно до умов якого орендодавець зобов`язався передати орендарю, а орендар зобов`язався прийняти у користування автомобільну газонаповнювальну компресорну станцію, що знаходиться за адресою: м. Перевальськ, вул. Кірова, 163.

В пункті 1.3 зазначеного Договору сторони визначили, що автомобільна газонаповнювальна компресорна станція разом із іншим майном, надаються орендареві для торгівлі газом - метаном, газом скрапленим СПБТ та супутніми товарами.

Передача АГНКС орендодавцем та приймання його орендарем здійснюється за актом прийому-передачі, який підписують уповноважені сторони.

Згідно з п. 2 Договору строк дії договору становить 35 календарних місяців. Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та скріплення його печатками сторін.

Пунктами 3.1 договору визначено, що розмір орендної плати визначається сторонами у додатках до цього Договору.

На виконання Договору ТОВ «Легіон-Щит» на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз» виписано податкові накладні, суми ПДВ по яким включені до складу податкового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз» на загальну суму 78 836,00 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що між Позивачем (покупець) і ТОВ «Компанія «Нафто-Зеларт» (постачальник) укладено Договори поставки бензину та дизпалива, зокрема: Договір № 31-03-14Н від 31.03.2014 на суму 3 900 000,00 грн.; Договір № 310314НЗ від 31.03.2014 на суму 3 600 000,00 грн; Договір № 28/03-14Н від 31.03.2014 на суму 4 330 000,00 грн.; Договір № 2506 від 25.06.2014 на суму 2 000 000,00 грн.; Договір № 240914 від 24.09.2014 на суму 1 800 000,00 грн.; Договір № 250914 від 25.09.2014 на суму 2 000 000,00 грн.; Договір № 260914 від 26.09.2014 на суму 1 600 000,00 грн.

Загальна вартість товару за вищевказаними Договорами - 19 230 000,00 грн., в т.ч. ПДВ. Згідно з умовами зазначених Договорів, поставка товару здійснюється на умовах попередньої оплати, строк поставки 40 календарних днів з моменту підписання договорів. В подальшому сторони відтерміновували строки поставки шляхом укладення додаткових угод.

Матеріалами справи підтверджується факт оплати Позивачем 100 % вартості товару, а також віднесення цих сум до складу податкового кредиту Позивача на підставі виписаних ТОВ «Компанія «Нафто-Зеларт» податкових накладних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.02.2018 у справі № 910/32563/15 прийнято рішення про ліквідацію ТОВ «Компанія «Нафто-Зеларт» у зв`язку з банкрутством, та доручено районній у місті Києві державній адміністрації за місцем знаходження банкрута провести державну реєстрацію його припинення як юридичної особи та внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідний запис не пізніше наступного робочого дня з дати надходження ухвали.

Під час перевірки Відповідачем встановлено, що стан ТОВ «Компанія «Нафто-Зеларт» 11 припинено, але не знято з обліку з 12.04.2018.

Також перевіркою встановлено, що Позивачем була списана дебіторська заборгованість ТОВ «Компанія «Нафто-Зеларт» в розмірі 16 025 000,00 грн. та віднесено суму списаної заборгованості до складу інших витрат 2 кварталу 2018 року, що підтверджується оборотно-сальдовими відомості по рахункам 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», 944 «Сумнівні та безнадійні борги», 79 «Фінансові результати».

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з Розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Положеннями п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України регламентовано, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, в тому числі в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених п. 189.9 ст. 189 цього Кодексу.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХІV (далі - Закон) встановлено, що господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Положеннями ч. 2 ст. 9 Закону визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права суд приходить до висновку, що право на формування податкового кредиту виникає у платника податків у випадку придбання товарів, робіт та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах своєї господарської діяльності, в результаті господарської операції, факт здійснення якої фіксується первинними документами.

За відсутності господарської операції платник податків права на податковий кредит не набуває.

Відповідно до п. п.14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України безнадійною заборгованістю є заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Дебіторська заборгованість за перерахованим авансом, за якою минув термін позовної давності, належить до безнадійної згідно п. п. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України, якщо всі заходи з її стягнення не призвели до позитивних наслідків.

Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за відсутності факту поставки товару в межах строку позовної давності, придбаних на умовах попередньої оплати, така операція на дату списання безнадійної дебіторської заборгованості вимогам п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України не відповідає, оскільки до податкового кредиту включаються суми ПДВ, сплачені/нараховані при придбанні товарів, послуг, необоротних активів.

Зважаючи на те, що у разі попередньої оплати товарів/послуг, які в межах терміну позовної давності не були поставлені, факт придбання таких товарів/послуг, як це передбачено п. 1198.3 ст.198 Податкового кодексу України відсутній, право на податковий кредит, попередньо сформований за операцією з придбання таких товарів платником податків втрачається.

Твердження Позивача про відсутність у ст. 192 Податкового кодексу України положень, що встановлюють обов`язок коригування суми податкового кредиту, сформованого при попередній оплаті непоставленого товару, колегією суддів відхиляється, оскільки визначений у зазначений статті перелік підстав для коригування суми податкового кредиту не може є вичерпним.

Щодо збільшення Позивачу податкових зобов`язань з податку на додану вартість за господарськими операціями з орендою автомобільної газонаповнювальної компресорної станції, колегія суддів вважає, що Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту використання цієї станції в межах своєї господарської діяльності, а тому висновки перевірки щодо заниження Позивачем своїх задекларованих податкових зобов`язань з ПДВ на суму 78 836,00 грн. колегія суддів вважає правомірними.

Колегія суддів відхиляє посилання Позивача на наявність судових рішень у справах щодо оскарження податкових повідомлень-рішень Відповідача по господарських операціях Позивача з ТОВ «Легіон-Щит» з приводу оренди зазначеної автомобільної газонаповнювальної компресорної станції, оскільки вони не стосуються даного періоду податкової перевірки.

З огляду на вищезазначене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно дослідив господарські операції Позивача, за якими ним було сформовано податковий кредит, в повній мірі встановив фактичні обставини справи та вирішив спір у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

За правилами ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року - без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.І. Бараненко

суддя К.А. Бабенко

суддя Є.В. Чаку

Вступну та резолютивну частини судового рішення проголошено 26 грудня 2019 року

Повний текст судового рішення складено 27 грудня 2019 року