Справа № 810/1270/16
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2019-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2019 року справа № 810/1270/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Радикал Банк" Савельєвої Анни Миколаївни про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Радикал Банк" Савельєвої Анни Миколаївни, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" Савельєвої Анни Миколаївни, що полягає у невключенні даних ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Вишнівським МВМ ГУ МВС України в Київській області 26.01.1999; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Радикал Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за Договором строкового банківського вкладу від 09.07.2015 року №2-22995 та зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" Савельєву Анну Миколаївну надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про виплату ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Вишнівським МВМ ГУ МВС України в Київській області 26.01.1999; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) за Договором строкового банківського вкладу №2-22995, що був укладений 09.07.2015 між Публічним акціонерним товариством "Радикал Банк" та ОСОБА_1 , відшкодування у сумі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправну бездіяльність відповідача щодо не включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що порушує право позивача на отримання гарантованої суми вкладу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 16 червня 2016 року, за правилами Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла до 15.12.2017, зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-26/2016 (№ 2-4/2016) за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

08 жовтня 2019 року від представника позивача надійшло клопотання про поновлення провадження по справі.

10 грудня 2019 року до суду надійшло клопотання від позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження, аналогічне за змістом клопотання подане і відповідачем.

Ухвалою суду від 28.12.2019 було поновлено провадження по справі та вирішено розглядати справу у письмовому провадженні без повідомлення (виклику) сторін.

30 червня2016 року від представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "РАДИКАЛ БАНК" до суду надійшли письмові заперечення на адміністративний позов відповідно до яких відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач в обґрунтування своєї правової позиції (викладеної у письмових запереченнях) пояснив суду, що операція (транзакція) з виконання грошового переказу з рахунку іншої особи та зарахування безготівкових коштів на рахунок позивача є нікчемною, оскільки її виконання здійснювалось поза межами робочого та операційного часу банку 09.07.2015 о 18:22.

На думку відповідача, операція здійснювалась виключно з метою документального оформлення підстав для отримання виплат за рахунок коштів Фонду.

З огляду на вказані обставини, відповідач стверджує, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.07.2016 між Публічним акціонерним товариством "РАДИКАЛ БАНК" (Банк) та ОСОБА_1 (Вкладник) було укладено договір строкового банківського вкладу № 2-22995«Депозитний календар» (Договір) (а.с. 38-39).

Предметом вказаного договору є взаємовідносини сторін з приводу прийняття Банком грошових коштів Вкладника в національній валюті України в сумі 150000,00 грн. (Вклад) строком на 10 днів по 19.07.2015 включно з наступним зобов`язанням Банку виплачувати Вкладнику суму вкладу та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених цим договором (пункт 1.1).

Сторони узгодили, що процентна ставка за Вкладом складає 20,00% процентів/-и річних.

Пунктом 1.5. цього Договору передбачено, що кошти прийняті Банком від Вкладника після операційного часу (частина операційного дня, протягом якої здійснюється обслуговування клієнтів. Операційний час встановлюється окремо для кожного відділення Банку), але в межах режиму роботи установи Банку, в якому здійснюється дана операція, надходять на вкладний (депозитний) рахунок наступного операційного дня.

Відповідно до пункту 2.1.1 Договору Банк зобов`язується прийняти грошові кошти, зазначені в пункті 1.1 Договору, і зарахувати їх на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_3 , підтвердивши одержання Вкладу видачею належним чином оформленої квитанції Банку.

Крім того, в той же день між Публічним акціонерним товариством "РАДИКАЛ БАНК" (Банк) та ОСОБА_1 (Клієнт) було укладено договір банківського рахунку № 18337/П-1-980(а.с.40-41).

Згідно з умовами вказаного договору Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у гривні № НОМЕР_3 (Рахунок), здійснює його розрахунково-касове обслуговування протягом операційного часу, але в межах режиму роботи установи Банку, в якому здійснюється операція та здійснює нарахування процентів, на умовах та в порядку, визначених цим Договором та чинним законодавством України (в тому числі і нормативно-правовими актами Національного банку України), внутрішніми нормативними актами Банку та цим Договором.

Як стверджує позивач, на виконання умов Договору №2-22995від 09.07.2015 протягом операційного часу роботи Банку ним було внесено на депозитний рахунок № НОМЕР_3 готівкові кошти у розмірі 150000,00 грн.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду квитанцію № 15172 від 09.07.2015 (а.с.42).

Судом встановлено, що того ж дня, а саме 09.07.2015 постановою Правління Національного банку України № 452/БТ Публічне акціонерне товариство "РАДИКАЛ БАНК" віднесено до категорії неплатоспроможних. Крім того, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.07.2015 № 130 з 10 липня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "РАДИКАЛ БАНК".

Відповідно до положень статті 36 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з 10 липня 2015 року призупинені всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту), повноваження усіх органів управління банку та органів контролю перейшли до Фонду, припинено задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

У подальшому постановою Правління Національного банку України від 09.11.2015 № 769 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "РАДИКАЛ БАНК".

На підставі вказаної постанови Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 09.11.2015 № 203 про початок процедури ліквідації ПАТ "РАДИКАЛ БАНК", призначено уповноважену особу Фонду - Савельєву Анну Миколаївну, якій делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "РАДИКАЛ БАНК", визначені статтями 37, 38 47-51 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на два роки з 10 листопада 2015 року до 09 листопада 2017 року включно.

На виконання вимог статей 37, 38 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з метою забезпечення перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 вказаного Закону уповноваженою особою Фонду видано наказ від 09.11.2015 р. № 204 "Про визнання правочинів нікчемними", в якому визначені критерії, за якими мають оцінюватися правочини і транзакції банку на предмет висновків щодо їх дійсності.

Так, відповідно до вказаного наказу ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" вирішив вважати нікчемними, зокрема: транзакції у системі АБС Б-2 з розміщення коштів на депозитний/поточний рахунок клієнта через каси банку 09.07.2015 поза межами робочого часу та/або операційного дня; транзакції в системі АБС Б-2 з розміщення коштів на депозитний/поточний рахунок клієнта через рахунки каси 09.07.2015 за одним й тим самим часом проведення транзакцій в одній касі одним і тим же касиром.

У подальшому, листом від 19.11.2015 № 3632/15 позивач був повідомлений про те, що в результаті перевірки уповноваженою особою Фонду правочинів (у тому числі договорів) вчинених (укладених) Банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, було виявлено правочин вчинений (укладений) Банком з ОСОБА_1 , а саме: трансакція ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" щодо перерахування на користь ОСОБА_1 грошових сум з призначенням платежу «внесення коштів на депозитний рахунок за дог.№ 2-22995 від 09.07.2015» на суму 150000,00 грн., дата вчинення трансакції 09.07.2015, час вчинення трансакції 18:22 - є недійсним, оскільки був вчинений поза межами робочого часу та операційного дня банку.

Як встановлено судом, саме висновок та рішення уповноваженої особи Фонду щодо нікчемності правочину вчиненого за участю ОСОБА_1 стали підставою для невключення даних позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

При цьому, судом також встановлено, що на час розгляду даної справи рішення уповноваженої особи Фонду щодо нікчемності правочину вчиненого за участю ОСОБА_1 не оскаржувалось позивачем та є чинним.

Вважаючи бездіяльність відповідача по невключенню даних ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами врегульовані нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до частини 3 статті 12 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: 1) визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; 2) визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; 3) визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; 3-1) призначає працівників, до повноважень яких належить проведення моніторингу стану дотримання банком вимог порядку формування та ведення баз даних про вкладників, проведення банком банківських операцій, у тому числі збір інформації та копій документів, необхідних для підготовки проекту плану врегулювання, забезпечення проведення оцінки активів банку в порядку, встановленому Фондом; 4) приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 5) затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; 6) приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов`язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; 7) встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб; 8) встановлює додаткові вимоги до порядку розкриття банками інформації для вкладників про умови надання банківських послуг із залучення вкладів.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Отже, Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною 2 статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною 2 статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр", "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Отже, Загальний реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує Фонд відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. При цьому, розмір вкладу визначається станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складання уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

При цьому Уповноважена особа може надавати Фонду протягом процедури ліквідації додаткову інформацію про вкладників, зокрема, щодо збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

Як слідує з наданого Уповноваженою особою відповідача повідомлення (в порядку статей 37, 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") та поданих представником відповідача заперечень на позовну заяву, позивача не включено до переліку вкладників у зв`язку із визнанням нікчемною трансакції щодо перерахування коштів на користь ОСОБА_2 на суму 100000, 00 грн., дата вчинення трансакції 09.07.2015, на підставі частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно з частиною 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Зазначена норма права визначає коло правочинів які Уповноважена особа зобов`язана перевірити на предмет наявності ознак нікчемності. Обов`язковою умовою перевірки правочину (договору) на відповідність ознакам, визначеним у частині 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", є їх укладення або вчинення саме банком.

Згідно з частиною 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Під час вирішення справи № 826/1476/15 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені Цивільним кодексом України, Законом України "Про банки і банківську діяльність", Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

За таких обставин, операція по зарахуванню коштів на рахунок позивача від 09.07.2015 в сумі 150 000,00 грн. не належить до правочинів та не підлягає перевірці на предмет нікчемності відповідно до частини 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Суд звертає увагу на те, що Уповноважена особа не здійснювала перевірку договору банківського рахунку відповідно до частини 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та не встановлювала його нікчемність. Також в матеріалах справи відсутні докази визнання зазначеного договору недійсним у встановленому законом порядку чи застосування наслідків нікчемності такого договору в судовому порядку.

Договір банківського рахунку №2-22995 від 09.07.2015 не передбачає жодних пільг (переваг) для позивача, які б не були передбачені законодавством чи внутрішніми документами банку. Це є цілком стандартний масовий договір банку з клієнтом.

У свою чергу, відповідно до пункту 2.9 Інструкції № 174, банк (філія, відділення) зобов`язані видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордеру) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

У пункті 1.3 Інструкції № 174 закріплено, що касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

До обов`язкових реквізитів касових документів, які оформляються для зарахування суми готівки на відповідні рахунки (крім зазначених вище), також належать номер рахунку отримувача та найменування і код банку отримувача.

Отже, достатньою правовою підставою для включення особи до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних, є наявність у неї права на відповідний вклад, що має підтверджуватись банківським документом, зокрема квитанцією про внесення коштів на її рахунок.

Фактичне надходження та зарахування коштів у розмірі 150000, 00 грн. на поточний рахунок позивача підтверджується квитанцією, копія якої приєднана до матеріалів справи.

Наявність зазначених коштів на вказаному рахунку також не заперечується відповідачем.

Уповноважена особа вказує на те, що кошти були зараховані на рахунок позивача у незаконний спосіб, а саме - в однаковий час в одній касі касиром здійснено декілька трансакцій. На думку відповідача вказана обставина вказує на те, що документальне оформлення трансакції було здійснене з метою створення передумов для отримання гарантованих виплат від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Проведення трансакції в одній касі одним і тим же касиром не є підставою для визнання правочину нікчемним, оскільки така підстава, не передбачена частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а може мати відповідні правові наслідки лише для осіб, що здійснюють операційне супроводження клієнтів.

Щодо посилання Уповноваженої особи на те, що спірна трансакція була здійснена в післяопераційний час, що свідчить про її нікчемність, то такі обставини не можуть бути самостійною підставою для сумніву в добросовісності позивача як вкладника при виконанні умов договору банківського вкладу (рахунку). Доводи про наявність у працівників банку та позивача спільного умислу на неправомірні дії не підтверджуються жодними доказами, а факт знаходження коштів на рахунку позивача не заперечується відповідачем.

При цьому, відповідно до положень статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", операційний час - частина операційного дня банку або іншої установи - учасника платіжної системи, протягом якої приймаються документи на переказ і документи на відкликання, що мають бути оброблені, передані та виконані цим банком протягом цього ж робочого дня. Тривалість операційного часу встановлюється банком або іншою установою - учасником платіжної системи самостійно та закріплюється в їх внутрішніх нормативних актах.

Згідно зі статтею 8 цього Закону, банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Таким чином, обставини здійснення переказу коштів на рахунок позивача в післяопераційний час не можуть бути доказом нікчемності укладених договорів, оскільки вкладник не несе відповідальності за фактичне здійснення переказу працівниками банку в післяопераційний час.

Також слід зазначити, що Верховний Суд сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії в подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 04.07.2018 (справа № 826/1476/15) зроблено висновок, що перелік передбачених частиною 3 статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання про віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині 3 статті 38 Закону № 4452-VI.

Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI, Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторони правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК та частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною 2 статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписала уповноважена особа Фонду як особа, що здійснює повноваження органу управління банку.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач є вкладником у розумінні приписів статті 2 Закону № 4452-VI, кошти надійшли на рахунок в ПАТ "Радикал Банк" до запровадження тимчасової адміністрації, а тому підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону № 4452-VI. При цьому Уповноваженою особою не наведено правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників ПАТ "Радикал Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до приписів Закону № 4452-VI.

Отже, позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і неподання інформації про позивача, як вкладників банку, до переліку протягом трьох днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов`язання уповноваженої особи Фонду для подання до Фонду додаткової інформації щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ "Радикал Банк" за рахунок Фонду.

Вказана правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 802/351/16-а.

Таким чином, відповідачем не доведено наявності правових підстав вважати договір банківського рахунку від 9 липня 2015 року № 2-22995 у розмірі 150000, 00 грн. та транзакції щодо зарахування на нього коштів нікчемними та, відповідно, застосовувати наслідки нікчемності до даних правочинів, так само, як не доведено наявність інших правових підстав, визначених Законом № 4452-VI, для невключення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО, тобто Уповноважена особа Фонду, як суб`єкт владних повноважень та сторона у справі, всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України не довела правомірності своїх дій (рішень) у спірних правовідносинах з позивачем.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права при вирішенні адміністративного спору про застосування наслідків нікчемності договорів банківського вкладу, укладених з ПАТ "Радикал Банк", викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 травня 2019 року у справі № 826/26437/15, від 17 липня 2019 року у справах № 802/274/16-а та № 826/8712/16, від 13 грудня 2019 року справа №826/27888/15, від 11 грудня 2019 року справа №802/269/16-а, від 31.05.2019 справа №810/5868/15.

Суд не приймає до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.11.2019 по справі № 804/1293/16, що надана представником відповідача, оскільки досліджувані правовідносини є відмінними від тих, що досліджувались у межах даного провадження.

Суд вважає, що невключення позивача до переліку вкладників безумовно порушує його майнові права на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування, які гарантовані статтею 26 Закону № 4452, та призводить до позбавлення права власності, що суперечить принципу непорушності права власності, закріпленому в частині 4 статті 41 Конституції України.

Крім того, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конвенція, залишаючи за державною владою велику свободу відносно рішень в сфері економічної та соціальної політики, підтверджує, що таке вручання в гарантовані права не буде повільним.

Володіння означає, що порушення принципу, встановленого у першому реченні, може мати місце і за відсутності прямого або фізичного втручання у право власності. Так, наприклад, порушення може мати форму позбавлення можливості використати власність, ненадання дозволів, або інших форм перешкоджання реалізації права власності, що є наслідком застосування законодавства або заходів органів державної влади /рішення Європейського суду у справі Wiggins v. Unated Kingdom Appl. 7456/76 (1976)/.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справах Burdov v. Russia, no. 59498/00, §§ 37-38, ECHR 2002), Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою в особі відповідних суб`єктів владних повноважень, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. При цьому, якщо держава схвалила певну концепцію, то суб`єкт владних повноважень вважатиметься таким, що діє протиправно, якщо він відступить від встановлених обов`язків, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у суб`єктів відповідних правовідносин стосовно суворого додержання уповноваженим державою суб`єктом владних повноважень такої політики чи поведінки.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Суд зазначає, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 823 від 26 травня 2016 року внесено зміни до Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року № 14. Пункт 5 розділу ІІ вказаного Положення викладено у новій редакції, зокрема, останнім абзацом визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків.

Пунктом 2 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами Фонд складає на підставі Переліку реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат за формою, наведеною у додатку 5 до цього Положення, що затверджується виконавчою дирекцією Фонду.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 13 грудня 2019 року по справі №826/27888/15 (адміністративне провадження №К/9901/16806/18) Верховний Суд, за результатами касаційного провадження змінив постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року, виклавши абзац другий резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2016 року у такій редакції: "Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" надати доповнення до переліку рахунків до Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для затвердження у реєстрі відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими ОСОБА_1 має право на відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві "Радикал Банк" від 11 січня 2012 року № 3450 у сумі 200 000 гривень за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб". Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 02 серпня 2019 року у справі № 818/1747/17.

Відтак, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та вважає, що резолютивну частину рішення слід викласти у редакції зазначеної постанови.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 205, 242- 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «РАДИКАЛ БАНК» Савельєвої Анни Миколаївни, що полягає у невключенні даних ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Вишнівським МВМ ГУ МВС України в Київській області 26.01.1999; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за Договором строкового банківського вкладу від 09.07.2015 року № 2-22995.

Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" надати доповнення до переліку рахунків до Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для затвердження у реєстрі відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Вишнівським МВМ ГУ МВС України в Київській області 26.01.1999; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) має право на відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві "Радикал Банк" за договором строкового банківського вкладу від 9 липня 2015 року № 2-22995 у розмірі 150000, 00 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 1102(одна тисяча сто дві) грн.42 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

рішення виготовлене у повному обсязі та підписане 28.12.2019

Суддя Панченко Н.Д.