Справа № 240/6449/19
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
26 грудня 2019 року м. Житомир справа № 240/6449/19
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Токаревої М.С.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення одноразової грошової допомоги,
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України у якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив:
- визнати протиправним і скасувати пункт 21 рішення Міністерства оборони України про відмову, як особі звільненій із військової служби за контрактом, у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням 2 групи інвалідності 28.10.2013 внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до вимог статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011 -XII, Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" від 25.12.2013 №975, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.12.2018 року №125;
- стягнути з Міністерства оборони України одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 2 групи, а саме з 28.10.2013, відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ та Порядку затвердженого постановою Кабінету міністрів від 25.12.2013 року №975.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що постановою Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05.09.2018, зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу, у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності 28.10.2013 внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до вимог статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ, Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" від 25.12.2013 №975, та встановлених судом обставин справи.
Відповідач скасував пункт 8 рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги до витягу з Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.07.2017 №74 та відповідно до пункту 21 рішення оформленого протоколом засідання зазначеної комісії від 14.12.2018 року №125 відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав відсутності права на її отримання згідно законодавства. Позивач вважає такі дії Міністерства оборони України призводять до порушення його прав.
Справу було призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження.
Ухвалою від 03.07.2019 суд задовольнив клопотання представника позивача про проведення розгляду справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.
У встановлений судом строк відповідачем було подано відзив на позовну заяву за змістом якого просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву вказав, що питання щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності є виключними дискреційними повноваженнями Міністерства оборони України, а тому позов є безпідставним та у його задоволенні слід відмовити.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
У судове засідання по суті справи, призначене після закриття підготовчого провадження, представник відповідача не прибув, щодо причин неявки суд не повідомляв, а тому суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 18.11.2015 ОСОБА_1 звернувся до Новоград-Волинського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, до якої додав усі документи передбачені п. 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 (Далі - Порядок №975).
Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17.03.2017 у адміністративній справі №806/1147/16 визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо розгляду питання виплати одноразової грошової допомоги мені у зв`язку із встановленням мені 2 групи інвалідності внаслідок травм пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії та зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги мені, як інваліду II групи, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на момент встановлення інвалідності 28.10.2013.
Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2017 року постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17.03.2017 року змінено та викладено абзац третій резолютивної частини у наступній редакції:
"Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги мені, як інваліду 2 групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975".
На виконання вказаних судових рішень листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 01.12.2017 ОСОБА_1 було повідомлено про те, що комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.
Відповідно до витягу з Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.07.2017 №74, підставою для відмови мені у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги є неподання заявником документів, що свідчать про причини та обставини поранення, який передбачено п. 11 Порядку №975 від 25.12.2013 року.
Вважаючи оскаржувану відмову протиправною та безпідставною, я звернувся із позовом до суду.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07.05.2018 року у справі №806/514/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано висновок про відмову у призначенні та виплаті мені одноразової грошової допомоги, оформлений протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.07.2017 №74. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути питання про призначення мені одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності 28.10.2013 внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії та за результатами розгляду прийняти відповідне рішення із врахуванням вимог статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ, Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" від 25.12,2013 №975, та встановлених судом обставин справи.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05.09.2018 рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07.05.2018 скасовано в частині зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути питання про призначення мені одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності 28.10.2013 внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії та за результатами розгляду прийняте відповідне рішення із врахуванням вимог статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011- XII, Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" від 25.12.2013 №975, та встановлених судом обставин справи.

Прийнято в цій частині нове рішення, яким зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності 28.10.2013 року внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до вимог статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ, Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" від 25.12.2013 №975, та встановлених судом обставин справи.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На виконання вказаних судових рішень комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум рішення оформленим протоколом засідання від 14.12.2018 №125 було скасовано пункт 8 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.07.2017 №74 та прийнято рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 , оскільки його звільнено з військової служби до набуття чинності Законом України від 04.04.2006 №3597-IV " Про внесення змін до Закону України " Про загальний військовий обов`язок і військову службу", яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01.01.2014, тобто до набуття чинності новою редакцією Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і він немає права на одержання одноразової грошової допомоги.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Нормами ч.2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VІІІ визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Положеннями статті 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Слід наголосити, що обставинам наявності або відсутності права ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги було надано рішенням першої та апеляційної інстанції у справі №806/514/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України.

Зокрема, за постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05.09.2018 зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності 28.10.2013 внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до вимог статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ, Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" від 25.12.2013 №975, та встановлених судом обставин справи.

Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що обставини стосовно наявності у позивача права на виплату одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи, встановлено та підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, тому вони не підлягають доказуванню.

Що стосується позиції відповідача щодо дискреційних повноважень, то суд з цього приводу зазначає наступне.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справі № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року справа № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Отже, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Суд наголошує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже, суд повинен відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Така позиція суду грунтується на позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 28 листопада 2019 року у справі № 2340/3933/18.

Вказані обставини свідчать, що у даному випадку у відповідача були відсутні дискреційні повноваження щодо вирішення питання про можливість призначення позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки це питання вже було вирішено Житомирським апеляційним адміністративним судом у постанові від 05.09.2018.

Суд наголошує, що незважаючи на наявність судового рішення, яке набрало законної сили та яким було зобов`язано Міністерство оборони України прийняти виключно єдиноможливе рішення щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності 28.10.2013 року внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до вимог статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ, Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" від 25.12.2013 №975, та встановлених судом обставин справи Міністерством оборони України було прийнято проти протилежне рішення - про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

З огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно прийнято рішення Міністерства оборони України про відмову мені, як особі звільненій із військової служби за контрактом, у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням 2 групи інвалідності 28.10.2013 внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до вимог статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011 -XII, Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" від 25.12.2013 №975, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.12.2018 року №125 ( п.21).

Суд вважає, що у даному випадку належним способом захисту прав позивача є стягнення з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 2 групи а саме з 28.10.2013 року відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ та Порядку затвердженого постановою Кабінету міністрів від 25.12.2013 року №975.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів та системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м.Київ, 03168, ) про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення одноразової грошової допомоги задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати пункт 21 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 , як особі звільненій із військової служби за контрактом, у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням 2 групи інвалідності 28.10.2013 внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до вимог статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011 -XII, Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" від 25.12.2013 №975, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.12.2018 року №125.

Стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 2 групи, а саме з 28.10.2013, відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ та Порядку затвердженого постановою Кабінету міністрів від 25.12.2013 року №975.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева