Справа № 460/3248/19
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2019 року м. Рівне №460/3248/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не призначення позивачу пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на п`ять років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона має статус потерпілої від наслідків Чорнобильської (катастрофи категорія 4) та станом на 1 січня 1993 року прожила в зоні посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, а тому після досягнення віку 54 років вона звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Проте, листом від 25 жовтня 2019 року за № 122/03.11 відповідач відмовив позивачу в призначені пенсії, мотивуючи це тим, що доданими до заяви документами не підтверджується факт постійного проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю. Вказану відмову позивач вважає протиправною, оскільки факт його постійного проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю в повній мірі підтверджується доданою до заяви про призначення пенсії рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 4 березня 2008 року в справі № 2о-32, а також актами обстеження фактичного місця проживання особи від 5 липня 2019 року № 02-29/320 та від 2 жовтня 2019 року № 1099, складеними Яринівською сільською радою та Полянською сільською радою відповідно. З огляду на наведене, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Свої заперечення обґрунтував тим, що відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років мають особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. Разом з тим, до заяви про призначення пенсії позивачем не була додана довідка про період (періоди) проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю, видану органами місцевого самоврядування. Крім того, відповідно до записів в трудовій книжці позивача, остання працювала в Костопільському відділені банку «України» в період з 1 червня 1984 року по 18 вересня 2001 року, тобто на не забрудненій території. При цьому, позивачем не надані документи, що підтверджують роботу на забрудненій території у вказаний період. Тому, враховуючи вищезазначене, факт постійного проживання або роботи позивача в зоні посиленого радіологічного контролю на умовах, визначених статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не підтверджується наданими ним документами, у зв`язку з чим права на призначення пенсії зі зниження пенсійного віку останній немає. За наведених обставин, просить відмовити в задоволенні позовної заяви.

Заяви, клопотання учасників справи, процесуальні дії у справі:

8 листопада 2019 року позовна заява надійшла до суду.

13 листопада 2019 року ухвалою суду позовна заява залишалася без руху.

20 листопада 2019 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позову.

25 листопада 2019 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Обставини справи, встановлені судом:

Позивач має статус громадянки, яка постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрації 22 вересня 2008 року (а.с.14).

14 серпня 2019 року позивачу виповнилося 54 роки.

7 жовтня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.44).

10 жовтня 2019 року відповідачем прийняте рішення про відмову в призначенні пенсії, яке мотивоване тим, що первинними документами не підтверджений факт постійного проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю (а.с.39).

Листом від 25 жовтня 2019 року за № 122/03.11 відповідач повідомив позивачу про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах. Зокрема, за змістом листа відповідач повідомляв, що всупереч вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, позивачем не надано довідку про період (періоди) проживання (роботи) на забрудненій території, видану органами місцевого самоврядування. При цьому, зауважено, що надані позивачем акти обстеження фактичного місця проживання та рішення Березнівського районного суду Рівненської області щодо факту проживання в селі Яринівка Березнівського району з 11 листопада 1989 по 1 січня 1993 року не є документами, що підтверджують факт проживання в зоні посиленого радіологічного контролю. Також, відповідач звернув увагу на те, що відповідно до записів в трудовій книжці позивача, остання працювала в Костопільському відділені банку «України» в період з 1 червня 1984 року по 18 вересня 2001 року, тобто на не забрудненій території (а.с.13).

Позивач, не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо призначення йому пенсії та вважаючи її протиправною, звернувся до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон №1058), який набрав чинності 1 січня 2004 року.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №1058, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, пунктом 13 розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1058 передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону призначається одна пенсія за її вибором.

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 № 796-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон № 796) визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею 49 Закону № 796 визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону № 796, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 2 роки

(початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до п.2.1 Порядку № 22-1, при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 9 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Матеріалами справи підтверджується, що до заяви про призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796, позивачем, зокрема, були додані:

- копія посвідчення громадянки, яка постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_1 , виданого Рівненською обласною державною адміністрації 22 вересня 2008 року;

- копію трудової книжки серії НОМЕР_2 ;

- копію рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 4 березня 2008 року в справі № 2о-32, яким встановлений факт проживання позивача в селі Поляни Березнівського району Рівненської області з 26 квітня 1986 року по 11 листопада 1989 року та в селі Яринівка Березнівського району Рівненської області з 11 листопада 1989 року по 1 січня 2019 року. Вказане рішення набрало законної сили 15 травня 2008 року;

- копію акта обстеження фактичного місця проживання від 5 липня 2019 року № 02-29/320, складеного Яринівською сільською радою, за змістом якого сільська рада підтверджує фактичне проживання позивача в селі Яринівка Березнівського району Рівненської області з 11 листопада 1989;

- копію акта обстеження фактичного місця проживання від 2 жовтня 2019 року № 1099, складеного Полянською сільською радою, за змістом якого сільська рада підтверджує фактичне проживання позивача в селі Поляни Березнівського району Рівненської області в період з 26 квітня 1986 року по 10 листопада 1989 року.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року № 106, села Поляни та Яринівка Березнівського району Рівненської області відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Покликання відповідача на те, що надані позивачем копії актів обстеження фактичного місця проживання не можуть підтверджувати факт проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю суд оцінює критично, з наступних підстав.

Положення пункту 2.1 Порядку № 22-1 встановлюють, що з метою призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до заяви про призначення пенсії особа має надати довідку про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видану органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Тобто, вказана норма визначає дві обов`язкові вимоги до документа, яким підтверджується проживання (робота) особи на забрудненій території, а саме: 1) документ має бути виданий органом місцевого самоврядування (підприємством, організацією, установою); та 2) документ має містити інформацію про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення.

Одночасно, суд зауважує, що Порядок № 22-1 не містить затвердженої форми довідки про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення.

Аналіз змісту наявних в матеріалах справи копій актів обстеження фактичного місця проживання особи від 5 липня 2019 року № 02-29/320 та від 2 жовтня 2019 року № 1099, складених Яринівською сільською радою та Полянською сільською радою відповідно, свідчить на користь того, що вони відповідають вище наведеним вимогам Порядку № 22-1.

При цьому, зазначення назви вказаних документів як «акт обстеження фактичного місця проживання особи», а не «довідка» як це передбачено Порядком № 22-1, на переконання суду, жодним чином не спростовує того, що такі документи підтверджують проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю в певні проміжки часу.

Крім того, рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 4 березня 2008 року в справі № 2о-32 встановлений факт проживання позивача в селі Поляни Березнівського району Рівненської області з 26 квітня 1986 року по 11 листопада 1989 року та в селі Яринівка Березнівського району Рівненської області з 11 листопада 1989 року по 1 січня 2019 року.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, з урахуванням вимог частини четвертої статті 78 КАС України, обставини щодо постійного проживання позивача в селі Поляни Березнівського району Рівненської області з 26 квітня 1986 року по 11 листопада 1989 року та в селі Яринівка Березнівського району Рівненської області з 11 листопада 1989 року по 1 січня 2019 року додаткового доказування не потребують.

Враховуючи, що наданими позивачем документами в їх сукупності підтверджується проживання останнього в зоні посиленого радіологічного контролю понад 15 роки, в тому числі станом на 1 січня 1993 року більше 4 років, тому він має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років.

Посилання відповідача на те, що згідно з записами в трудовій книжці позивача, остання працювала в Костопільському відділені банку «України» в період з 1 червня 1984 року по 18 вересня 2001 року, тобто на не забрудненій території, а тому відповідні періоди не можуть бути включенні до періоду проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю, суд оцінює критично, з огляду на таке.

Частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Таким чином, трудова книжка є офіційним документом, що підтверджує наявність та обсяг трудового стажу в особи.

Тобто, такий документ взагалі не відносяться до документів, які підтверджують місце та період проживання особи, зокрема, в зоні посиленого радіологічного контролю.

Більше того, згідно з пунктом 2.1 Порядку №22-1, надання інших документів, які б підтверджували період проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення, окрім як довідки органу місцевого самоврядування, не передбачено.

Разом з тим, суд повторює, що за змістом абзацу 1 частини першої статті 55 Закону № 796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно зі статтею 26 Закону № 1058 загальний пенсійний вік становить 60 років, а тому з врахуванням права позивача на зменшення пенсійного віку на 5 років, пільгова пенсія може бути призначена йому після досягнення віку 55 років.

Разом з тим, станом на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, останній досягнув віку 54 років та, відповідно, ще не набув права на призначення такого виду пенсії.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на приписи абзацу 24 частини першої статті 26 Закону № 1058, згідно з якими до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року. Таким чином, на думку позивача, для визначення пенсійного віку, з якого слід виходити при встановленні віку можливого виходу на пенсію з урахуванням вимог статті 26 Закону № 1058, встановлюється рік народження осіб, які мають право виходу на пенсію по віку при зниженні пенсійного віку на 5 років: 1965 рік - 5 років = 1960 рік народження.

Оскільки позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , то вона має право виходу на пенсію у віці 54 роки (59 років - 5 років).

Такі доводи позивача суд вважає хибними, оскільки вони ґрунтуються на неправильному застосуванні норм права, з огляду на наступне.

Як зазначено вище по тексту, згідно з абзацом 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, положення статті 55 Закону № 796 встановлюють право осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключно на зменшення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058.

Натомість позивач наполягає на подвійному застосуванні норм статті 55 Закону № 796, а саме: зниженні пенсійного віку на 5 років та зниженні року народження на 5 років, чого ні норми Закону № 796, ні Закону № 1058 не допускають.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідачем доведено правомірність свої поведінки в спірних правовідносинах, у той час як позивач належними та допустимими доказами не довів обґрунтованості своїх позовних вимог.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовної заяви.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 263 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; НОМЕР_3 );

2) відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Короленка, 7; ).

Суддя Комшелюк Т.О.