Справа № 1.380.2019.004229
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/12034/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання: Галаз Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року (суддя Кухар Н.А., ухвалену в м. Львові)у справі № 1.380.2019.004229 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправними дій та бездіяльності директора Державного бюро розслідувань,-

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного бюро розслідувань, у якому просив суд визнати протиправними дії директора Державного бюро розслідувань Р.Труби, щодо ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 , від 19.07.2019 року та в порушення Закону України «Про звернення громадян» надісланого в орган та посадовим особам дії яких оскаржуються, щодо порушення прав людини, бездіяльність та протиправних дій в досудовому розслідуванні та з інших підстав; зобов`язати директора Державного бюро розслідувань Р.Трубу розглянути звернення ОСОБА_1 , від 19.07.2019 року щодо порушення Закону, порушення прав людини, бездіяльність та протиправні дії в досудовому розслідуванні та інших питань та надати відповідь в строк передбачений Законом.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправними дій та бездіяльності директора Державного бюро розслідувань.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не підсудна адміністративним судам, а повинна вирішуватися місцевим загальним судом в порядку передбаченому КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, її оскаржив позивач ОСОБА_1 , подавши до Восьмого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що саме в п.2 і п.5 звернення, адресованого Державного бюро розслідувань в особі директора зазначено саме обставини, які поширюються на юрисдикцію адміністративних судів, а не кримінального судочинства. Зокрема, у зазначеному зверненні наголошено на вимозі негайного запровадження електронного документообігу та звільнення слідчих у зв`язку із профнепридатністю, що є пропозицією (зауваженням) відповідно до ст. 14 розділу 2 Закону України «Про звернення громадян».

Апелянт в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження судового розгляду.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу в межах наведених доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що 19 липня 2019 року ОСОБА_1 , звернувся до Керівника Державного бюро розслідувань України Р.Труби із зверненням в якому просив: -витребувати з ТУ ДБР у м. Львові всі подані ним звернення, запити, заяви про вчиненні злочини, кримінальні провадження ЄРДР № 0000021, № 0000166 та відповідно ч.4 ст.38, ст. 39 КПК України вчинити дію відповідно до Закону (директор ДБР України зобов`язаний знати, яку саме дію згідно Закону зобов`язаний вчинити відповідно повноважень Р. Труба виграв конкурс); -негайно запровадити в ДБР України систему електронного документообігу відповідно Постанови КМУ від 17.01.2018 року № 55, з підстав зупинити службові підроблення в органах ДБР; - внести в ЄРДР заяву про злочин вчинений робочою групою Конкурсної комісії по відбору в органи ДБР профнепридатних осіб та осіб, які вчинили злочини (заява додається); - внести в ЄРДР заяву про скоєний злочин вчинений слідчим ТУ ДБР м. Львів Е.Гордон (заява додається); -прийняти рішення, щодо звільнення слідчих ТУ ДБР у м. Львові Л ОСОБА_2 у зв`язку з профнепридатністю.

Листом від 07.08.2019 року № Д-5124/1.2-19 Державне бюро розслідувань звернення ОСОБА_3 , скерувало В.о. Директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові Стецю В.М., для врахування під час розслідування у кримінальному провадженні № 0000166.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не підсудна адміністративним судам, а повинна вирішуватись місцевим загальним судом в порядку КПК України.

Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Згідно із положеннями ч.2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зокрема, частиною другою статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.3 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, завданням адміністративного судочинства, відповідно до ст.2 КАС є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративною справою, згідно із п.1-3 ч.1 ст. 4 КАС, є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; а адміністративним судом - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Згідно з п.1 ч.1 статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим, пункт 2 ч.2 ст. 19 КАС визначає, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 оскаржує протиправні дії директора Державного бюро розслідувань Р.Труби, щодо, на його думку, ненадання відповіді на його звернення від 19.07.2019 року, передбаченого Законом України "Про звернення громадян", яке стосувалося слідчих в межах кримінальних проваджень ЄРДР № № 0000021, № 0000166 з вимогою вчинити дії, а саме: внести в ЄРДР заяву про злочин вчинений робочою групою Конкурсної комісії по відбору в органи ДБР профнепридатних осіб та осіб, які вчинили злочини; внести в ЄРДР заяву про скоєний злочин вчинений слідчим ТУ ДБР м. ОСОБА_4 ; прийняти рішення, щодо звільнення слідчих ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_5 у зв`язку з профнепридатністю, негайно запровадити в ДБР систему електронного документообігу відповідно до постанови КМУ від 17.01.2018р. №55 з підстав зупинити службові підроблення в органах ДБР.

Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено параграфом 1 глави 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 218 КПК досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення. Якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність. Спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня. Спір про підслідність у кримінальному провадженні, яке може належати до підслідності Національного антикорупційного бюро України, вирішує Генеральний прокурор або його заступник.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 303 КПК на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 306 КПК скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що у Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

Також, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що, здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб`єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ. Зазначене обумовлює висновок, що компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ. Крім того, імперативний припис пункту 2 частини третьої статті 17 КАС України виключає юрисдикцію адміністративних судів щодо справ, які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

При цьому Конституційний Суд України у цій справі вирішив, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві.

Такий самий висновок щодо застосування норм процесуального права викладений Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1666а15 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №826/13340/15.

З аналізу наведеного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у межах спірних правовідносин позивач і відповідач діють як учасники кримінального провадження, права і обов`язки яких визначені кримінальним процесуальним законом, тому спір у цій справі не може бути предметом розгляду в адміністративному суді.

Також колегія суддів зазначає, що статтею 12 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про засади запобігання і протидії корупції", «Про виконавче провадження», а тому положення Закону України "Про звернення громадян" не поширюються на доступ учасників відповідних процесів до викладеної інформації.

Посилання апелянта на ту обставину, що вимоги зазначені в п.2 і 5 звернення адресованого ДБР слід розглядати за правилами адміністративного судочинства є безпідставними, оскільки зміст звернення позивача зводиться до фактичного оскарження дій органу досудового розслідування щодо проведення досудового розслідування, протиправністю яких і обґрунтовано заявлений позов.

Враховуючи викладене та характер спірних правовідносин, суд першої інстанції правильно встановив, що вказана справа не підсудна адміністративним судам, а повинна вирішуватися місцевим загальним судом в порядку КПК України.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта на спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 1.380.2019.004229 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 27.12.2019р.