Справа № 120/3034/19-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 грудня 2019 р. Справа № 120/3034/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Шаповалової Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Драло В.О.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Лозинської І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області, у якому просив суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-13892-56 від 19.08.2018 року в сумі 5508,36 грн. несплаченого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; стягнути на його користь витрати зі сплати судового збору у сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що з 11.09.2015 року позивач перебуває в трудових відносинах з ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» та на даний час обіймає посаду заступника начальника юридичного відділу.

21.03.2018 року позивач отримав свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю.

09.09.2019 року він отримав вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-13892-56 від 19.08.2018 року на суму 5508,36 грн., з якою позивач не погоджується посилаючись на те, що він отримує дохід виключно у вигляді заробітної плати перебуваючи у трудових відносинах з ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина», із якої в повному обсязі утримуються всі види податків і зборів, зокрема, його роботодавцем сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Вважаючи дану вимогу протиправною, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

24.09.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в порядку ст. 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

16.10.2019 року представником відповідача подано відзив на адміністративний позов. У відзиві зазначено, що ОСОБА_1 21.03.2018 року отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, 03.09.2018 року позивача взято на облік як платника податків-фізичну особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, на підставі поданої ним заяви.

Таким чином, 03.09.2019 року позивачу було встановлено ознаку незалежної професійної діяльності відповідно до вимог Порядку обліку платників податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року № 1588.

Також вказано, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність є платниками єдиного внеску відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464 (далі Закон України № 2464). У разі якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464 При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Крім того, відповідач зазначає, що сплата єдиного внеску роботодавцем за місцем роботи позивача, не звільняє позивача від обов`язку сплати такого внеску ним як особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Заборгованість позивача по єдиному соціальному внеску складає 5508,36 грн., що слугувало підставою для винесення оскаржуваної вимоги.

Отже, представник відповідача вважає, вимогу про сплату боргу (недоїмки) правомірною, а тому вона не підлягає скасуванню.

30.10.2019 року представник Головного управління ДПС у Вінницькій області подав заяву про заміну відповідача Головного управління ДФС у Вінницькій області його правонаступником Головним управлінням ДПС у Вінницькій області.

Заява мотивована тим, що повноваження Головного управління ДФС у Вінницькій області передано Головному управлінню ДПС у Вінницькій області у зв`язку з реорганізацією. Додатково, відповідачем до вказаного клопотання додано відповідні накази та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Ухвалою суду від 22.11.2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - зупинено до набрання чинності рішення Верховного Суду у зразковій справі № 520/3939/19 (№ Пз/9901/10/19).

22.11.2019 року в судовому засіданні судом усною ухвалою із внесенням до протоколу судового засідання замінено відповідача Головне управління ДФС у Вінницькій області на його правонаступника Головне управління ДПС у Вінницькій області.

Ухвалою суду від 16.12.2019 року провадження у цій справі поновлено та призначено розгляд справи в судове засідання на 23.12.2019 року.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив адміністративний позов задовольнити, надавши пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити у задоволенні адміністративного позову, з підстав вказаних у відзиві на адміністративний позов.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та оцінивши інші докази, судом встановлено наступне.

Встановлено, що 21.03.2018 року на підставі рішення Ради адвокатів Вінницької області № 3 позивач отримав свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю серія ВН № 000245, копія якого міститься в матеріалах справи.

З 16.03.2015 року позивач перебуває в трудових відносинах з ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина», 11.09.2015 року та на даний час працює на посаді заступника начальника юридичного відділу, що підтверджується копією трудової книжки.

03.09.2019 року позивача взято на облік як платника податків-фізичну особу, яка провадить незалежну професійну діяльність.

За даними АІС «Податковий блок» позивач з 03.09.2018 року перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Вінницькій області, Крижопільське управління, Томашпільська ДПІ.

Станом на 28 лютого 2019 року за даними інтегрованої картки платника (далі - ІКП) по коду бюджетної класифікації 71040000 по позивачу були автоматично розраховані нарахування єдиного внеску, а саме:

за 1 квартал 2019 року у сумі 2457,18 грн., граничний строк сплати до 19 квітня 2018 року;

за 2 квартал 2019 року у сумі 2457,18 грн., граничний строк сплати до 19 липня 2018 року;

Загальна сума нарахувань з єдиного внеску за 2 квартали 2019 року склала 5508,36 грн.

В період з 21.03.2018 року по дату подання даного позову, позивач не сплачував ЄСВ як особа, що провадить незалежну професійну діяльність.

Відповідно до довідки ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» від 17.09.2019 року № 2669 про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням з березня по серпень 2019 року сплачено єдиний внесок застрахованою особою ОСОБА_1 .. Сплата єдиного внеску за період І-ІІ кварталів 2019 року роботодавцем позивача податковим органом не заперечується.

Вважаючи, що позивач зобов`язаний був сплачувати ЄСВ як самозайнята особа з 03.09.2018 року, незалежно від фактичного здійснення адвокатської діяльності та отримання прибутку від такої діяльності, 19.08.2019 року Головним управлінням ДФС у Вінницькій області було сформовано вимогу № Ф-13892-56 про сплату боргу (недоїмки), якою позивача повідомлено, що станом на 31.07.2019 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 5508,36 грн., яку відповідач вимагає сплатити за реквізитами, зазначеними у вимозі.

Позивач не погоджується із нарахуванням йому зобов`язань зі сплати ЄСВ, вважає вказану вимогу протиправною, а тому звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон України № 2464-VI), в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону № 5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту (частина перша статті 15 Закону № 5076-VI)

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З огляду на предмет спору у даній справі суд дійшов висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Такий висновок суду ґрунтується на правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 року в справі № 160/3114/19 (провадження №К/9901/25439/19).

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Судом встановлено, що позивач є найманим працівником ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина». У цей період роботодавець сплачував за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством. Зазначені обставини не заперечуються відповідачем.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально судом не встановлено. Відповідачем наявність таких доходів не зазначив, у зв`язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України обставини відсутності у позивача протягом січня-липня 2019 року доходу від провадження незалежної професійної адвокатської діяльності окремо від доходів, отриманих від ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» не підлягають доказуванню.

За цих обставин суд вважає, що наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Не змінює вищенаведеного і факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога (січень-липень 2019 року), нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримував дохід від неї.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про задоволення даного адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області № Ф-13892-56 від 19.08.2019 року про сплату боргу (недоїмки) в сумі 5508,36 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100)

Повне судове рішення складено та підписано суддею 28.12.2019 року

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна