Справа № 460/1671/19
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11813/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Старунського Д.М., Качмара В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року (суддя першої інстанції Дудар О.М., м. Рівне, повний текст складено 19.08.2019),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (ГУНП в Рівненській області) про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 23 січня 2019 року по 26 травня 2019 року у сумі 25407,60 грн.

Рівненського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погодившись із таким рішенням, ГУНП Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що судом неповно з`ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення спору та порушено норми матеріального і процесуального права. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні адміністративного позову. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не допускалось судом до негайного виконання. Також зазначає, що позивач до апеляційного перегляду даної справи до ГУНП в Рівненській області з вимогою про поновлення не звертався, також не звертався до виконавчої служби з метою примусового виконання судового рішення. Зазначає, що позивачем не було вчинено жодних активних дій щодо поновлення його на посаді. Вважає, що позивач повинен був звернутись до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий позов.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про законність і обгрунтованність оскаржуваного судового рішення, а також безпідставність доводів апеляційної скарги.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22.01.2019 у справі №1740/1889/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу адміністративний позов задоволено повністю (а.с. 50-56), зокрема:

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 05.06.2018 №108 о/с в частині звільнення зі служби в поліції у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за п.5 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора сектора реагування патрульної поліції №1 Зарічненського ВП Вараського ВП ГУ НП в Рівненській області, з урахуванням наказу ГУ НП в Рівненській області від 14.08.2018 №169 о/с пр внесення змін щодо дати звільнення;

- поновлено ОСОБА_1 з 23.06.2018 на службі в Національній поліції на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №1 Зарічненського ВП Вараського ВП ГУ НП в Рівненській області;

- стягнуто з Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 23.06.2018 по 22.01.2019.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2019 у справі №857/2538/19 задоволено частково апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області, змінено рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22.01.2019 у справі №1740/1889/18 - викладено п`ятий абзац його резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з Головного управління Національної поліції в Рівненській області (33000, м.Рівне, вул. Хвильового, 2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошове забезпечення в розмірі 43643 (сорок три тисячі шістсот сорок три) грн 70 коп. за час вимушеного прогулу за період з 23.06.2018 по 22.01.2018 з утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів». В решті рішення залишено без змін (а.с. 42-49).

Наказом Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 27.05.2019 №122о/с «По особовому складу», виданим на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22.01.2019 у справі №1740/1889/18, ОСОБА_1 було поновлено на посаді поліцейського сектора реагування патрульної поліції №1 Зарічненського відділення поліції Вараського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області із 23.06.2018 (а.с. 22).

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог з таких підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадянам згідно ст. 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 р. №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580).

Відповідно до п. 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Законом №580-VIII не врегульовано порядок оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на службі незаконно звільненого працівника поліції, відтак підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України.

Згідно статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як вірно враховано судом першої інстанції, рішення про поновлення позивача на службі було постановлено судом 22.01.2019, а набрало законної сили 16.05.2019.

Фактично позивача було поновлено на службі наказом від 27.05.2019.

Враховуючи те, що рішення суду в частині поновлення на посаді підлягає до негайного виконання відповідно до вимог п. 3. ч. 1 ст. 371 КАС України, відповідачем було допущено затримку виконання рішення суду на 124 дні з 23.01.2019 по 26.05.2019.

Відтак, безпідставними є покликання апелянта на те, що рішення суду не допускалось до негайного виконання.

Згідно вимог ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Вірним є висновок суду першої інстанції про те, що обов`язок виконання судового рішення, що набрало законної сили або підлягає негайному виконанню, покладено на відповідача, який повинен виконати таке рішення добровільно, без застосування виконавчою службою примусових заходів.

Отже безпідставними є доводи апелянта про те, що позивач не звертався до виконавчої служби з метою примусового виконання судового рішення, та про те, що ним не було вчинено жодних активних дій щодо поновлення його на посаді.

Даний адміністративний позов не спрямований на контроль за виконанням іншого судового рішення, що врегульовано нормами ст.ст.382-383 КАС України, а має самостійний предмет спору стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на публічній службі.

Тому, твердження апелянта про безпідставність подання самостійного позову, а не звернення до суду в порядку ст. 383 КАС України є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

Умови обчислення середньої заробітної плати визначаються Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок). Так, відповідно до пп. «з» п. 1 даного Порядку він також застосовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Абзацом 3 пункту 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Пунктом 3 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За правилами п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з відповідача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача з 23.01.2019 по 26.05.2019 (від дня постановлення рішення суду до дня фактичного поновлення на службі), який не охоплений рішенням Рівненського окружного адміністративного суду у справі №1740/1889/18.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду на підставі інформації Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 19.09.2018 №1077/29/01-2018 (а.с. 23) встановлено, що середньомісячний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 на день звільнення становив 66249,36 грн, а середньоденний 204,90грн.

Отже, вимушений прогул позивача за період з 23.01.2019 по 26.05.2019 становить 124 дні, тому сума середнього заробітку складає 25407,60 грн (124 х 204,90 = 25407,60).

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу сторонами не оспорюється.

Отже, суд першої інстанції в цій частині правильно вирішив спір.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді Д. М. Старунський
В. Я. Качмар
Повний текст постанови складено 27 грудня 2019 року.