Справа № 300/2150/19
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2019 р. справа № 300/2150/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Микитин Н.М.,

при секретарі судового засідання Маковійчук С.М.,

за участю: представника позивача Савчука Д.М.,

представника відповідача Гоголь М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Пожежна будівельна фірма "Схід" до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 21.10.2019 №, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Пожежна будівельна фірма "Схід" (далі -ТОВ "ПБФ "Схід") звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (далі - ГУ ДФС в Івано-Франківській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 21.10.2019 №.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншого законодавства за період 01.01.2016 по 30.06.2019, за результатами якої було складено акт від 27.09.2019 № 62/09-19-05-02/37416563. У висновках вказаного акту зафіксовано, порушення з боку позивача вимог п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПКУ), в результаті чого занижено нарахування податку на додану вартість внаслідок безпідставного включення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, отриманих від ТОВ "Танрат" ТМЦ, всього в сумі 1 228 978 грн., в т. ч. грудень 2017 року - 339 784 грн, березень 2018 року - 384 838 грн, квітень 2018 року - 55 758 грн, травень 2018 року - 160 431 грн, червень 2018 року - 195 383 грн, липень 2018 року - 92 782 грн. На підставі Акту відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 21.10.2019 № . Із висновками, викладеними в Акті перевірки та винесеним податковим повідомленням-рішенням від 21.10.2019 № , позивач не погоджується, вважає їх помилковими, надуманими, такими, що не ґрунтуються на наявних документах та не відповідають вимогам чинного законодавства, а отже порушують його законні права та інтереси. Першочергово позивач звертає увагу суду на те, що ні ПК України, ні інші законодавчі акти з питань оподаткування не ставлять право будь-якого платника податків на податковий кредит в залежність від дотримання вимог податкового та іншого законодавства іншими суб`єктами господарювання. Так, згідно п. 201.10 ст.201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/ послуг, є для покупця таких товарів/ послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. В зв`язку із тим, що всі податкові накладні, що були виписані уповноваженими особами ТОВ "Танрат", зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін, що підтверджується самим відповідачем в Акті, позивачем у повному обсязі дотримано вимог чинного законодавства під час оформлення досліджуваних господарських операцій та їх подальшого оподаткування. Твердження відповідача, про відсутність у суб`єктів господарювання необхідної для проведення господарських операцій матеріально-технічної бази не має жодного відношення до позивача, та не може бути підставою для звинувачень Контролюючим органом у вдаваних порушеннях, оскільки відсутність власних трудових чи майнових ресурсів не позбавляє суб`єкта господарювання права залучати до виконання відповідних зобов`язань третіх осіб або орендувати необхідні основні фонди. Стосовно наявності кримінального провадження № 0000040 за ознаками правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 212 КК України, та отримання від колишнього директора ТОВ "Танрат" письмового пояснення, що останній не має жодного відношення до діяльності цього суб`єкта господарювання, позивач зазначає, що така інформація не тягне за собою висновку про нереальність операції, а доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагента позивача, який би набрав законної сили, під час розгляду справи, контролюючим органом не було надано, сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача. Отже, зважаючи на вищевикладене, можна дійти висновку, що господарські операції для цілей визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими та іншими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Таким чином, порушення у зазначені в Акті від 27.09.2019 № 62/09-19-05-02/37416563, відсутні, є такими, що не ґрунтуються на нормативно-правових актах, наявних та належних документально підтверджених доказах. В зв`язку із чим позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення рішення від 21.10.2019 № є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21.11.2019.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 26.11.2019. Проти заявлених позовних вимог заперечив та просив суд в задоволенні позову відмовити, вказавши, що ГУ ДПС в Івано-Франківській області провело планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншого законодавства за період 01.01.2016 по 30.06.2019, за результатами якої було складено акт від 27.09.2019 № 62/09-19-05-02/37416563. Зокрема, в ході проведення перевірки встановлено проведення фінансово-господарських операцій ТОВ "ПБФ "Схід" з ТОВ "Танрат". Згідно представлених до перевірки документів, ТОВ "Танрат" поставило ТОВ "ПБФ "Схід" обладнання протипожежного захисту на загальну суму 7 373 866.52 грн, в тому числі ПДВ 1 228 977,78 грн. Однак надані для перевірки первинні документи, виписані для ТОВ "ПБФ "Схід", не дають можливості встановити реальність передачі обладнання протипожежного захисту, крім того, таке контрагентом позивача не придбавалося. Одночасно, директор ТОВ "Танрат" Гадзевич А.В . заперечує свою участь у діяльності підприємства , що підтверджується його письмовими поясненнями. Таким чином, те що є предметом договору між ТОВ "ПБФ "Схід" із ТОВ "Танрат" за період з 01.01.2016 по 30.06.2019 фактично не відбулось, а лише відображено у первинних документах. В зв`язку із наведеним проведеною перевіркою встановлено, що ТОВ "ПБФ "Схід" за період з 01.01.2016 по 30.06.2019 безпідставно включено до податкового кредиту суми податку на додану вартість за податковими накладними, в яких постачальником є ТОВ "Танрат", в наслідок чого позивачем в порушення вимог п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 ПК України занижено податок на додану вартість всього в сумі 1 228 978 грн, в т.ч. грудень 2017 року - 339 784 гри, березень 2018 року - 384 838 грн, квітень 2018 року - 55 758 грн, травень 2018 року - 160 433 грн, червень 2018 року - 195 383 грн, липень 2018 року - 92 782 грн. На підставі Акту та виявлених порушень відповідачем правомірно, із дотриманням чинних правових норм винесено податкове повідомлення-рішення від 21.10.2019 № . Відтак, представник відповідача вважає вимоги позивача заявлені у позовній заяві необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню (т.2. а.с.50-53).

Позивач правом на надання відповіді на відзив не скористався.

21.11.2019 відкладено розгляд підготовчого засідання на 03.12.2019 о 13:00 год, у зв`язку із клопотанням представника відповідача.

У підготовчому судовому засіданні 03.12.2019 оголошено перерву до 13.12.2019 на 11:00 год, у зв`язку із витребуванням додаткових доказів та необхідністю представнику відповідача підготуватися до судового засідання.

13.12.2019 судом оголошено перерву до 23.12.2019 о 14:00 год., у зв`язку із витребуванням додаткових доказів.

Згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019, з врахуванням згоди сторін, судом закрито підготовче провадження в даній справі та вирішено перейти до розгляду справи по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав викладених в адміністративному позові, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів наведених у відзиві та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами загального позовного провадження, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд зазначає наступне.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивач з 04.11.2010 зареєстрований як юридична особа та взятий на податковий облік (а.с.21-27).

Крім того, відповідно до свідоцтва НОМЕР_1 позивач з 18.07.2011 є платником податку на додану вартість (а.с.34).

Судом встановлено, що на підставі направлень від 03.09.2019 №№ 1, 2, 3 виданих Головним управлінням Державної податкової служби в Івано-Франківській області та на підставі наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 20.08.2019 №1368, посадовими особами ГУ ДПС в Івано-Франківській області проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ "ПБФ "Схід" з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншого законодавства за період 01.01.2016 по 30.06.2019.

За результатами перевірки складено акт від 27.09.2019 № 62/09-19-05-02/37416563, яким зафіксовано порушення ТОВ "ПБФ "Схід" п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-V1 (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість всього в сумі 1 228 978 грн., в т.ч. грудень 2017 року - 339 784 гри., березень 2018 року - 384 838 грн., квітень 2018 року - 55 758 грн., травень 2018 року - 160 433 грн., червень 2018 року - 195 383 грн., липень 2018 року - 92 782 грн (а.с.36-66).

ГУ ДФС в Івано-Франківській області на підставі акту перевірки №62/09-19-05-02/37416563 винесено податкове повідомлення-рішення № від 21.10.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на суму 1 843 467,00 грн, в тому числі за основним платежем в розмірі - 1 228 978,00 грн, за штрафними санкціями в розмірі - 614 489,00 грн (а.с.83-84).

Не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (далі - ПК України), Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV, Положенням (Стандартом) бухгалтерського обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Так, згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно з п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V вказаного Кодексу.

Пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, передбачено, що об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а)дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України що податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України, в редакції закону на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка, як встановлено п. 201.10 цієї ж статті, є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 цієї ж статті, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з частини 1 статті 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - це діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Статтею 1 цього ж Закону передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

З приписів наведених правових норм випливає, що підставою для формування податкового кредиту є саме наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної та здійснення господарських операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності з метою досягнення господарської мети.

Відповідно до абз. 2 п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 №168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Так, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відтак, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Як вбачається з акту перевірки від 27.09.2019 № 62/09-19-05-02/37416563 за період 01.01.2016 по 30.06.2019, ГУ ДФС в Івано-Франківській області встановлено проведення фінансово-господарських операцій ТОВ "ПБФ "Схід" з ТОВ "Танрат". Згідно наданих до перевірки документів, ТОВ "Танрат" поставило позивачу обладнання протипожежного захисту "Telefire" на загальну суму 7 373 866.52 грн, в тому числі ПДВ 1 228 977,78 грн.

На підставі аналізу фінансово-господарських операцій між ТОВ "ПБФ "Схід" та ТОВ "Танрат" відповідачем встановлено порушення позивачем п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-V1 (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість всього в сумі 1 228 978 грн, в т.ч. грудень 2017 року - 339 784 гри, березень 2018 року - 384 838 грн, квітень 2018 року - 55 758 грн, травень 2018 року - 160 433 грн, червень 2018 року - 195 383 грн, липень 2018 року - 92 782 грн.

Досліджуючи фактичність проведених господарських операцій між ТОВ "ПБФ "Схід" та ТОВ "Танрат", їх підтвердження належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, що відображають реальність таких операцій, а також, спричинення останніми реальних змін майнового стану, судом встановлено наступне.

На підтвердження виконання фінансово-господарських операцій між ТОВ "ПБФ "Схід" та ТОВ "Танрат" позивачем надано договори поставок від 26.12.2017 №26/12-17, від 20.02.2018 №20/02-18, від 22.02.2018 №22/02-18, від 06.03.2018 №06/03-18, від 09.03.2018 №09/03-18, згідно яких постачальник ТОВ "Танрат" в особі директора Гадзевича А.В., що діє на підставі Статуту, зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, поставити та передати у власність покупцю ТОВ "ПБФ "Схід" в особі директора Кулічевського Ю.О., що діє на підставі Статуту обладнання/матеріали та інші товарно-матеріальні цінності, необхідні для потреб, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, прийняти та оплатити поставлене обладнання.

Із вищенаведених договорів поставок, специфікацій та видаткових накладних, які були використані при проведені перевірки ТОВ "ПБФ "Схід" (а.с.116-138), вбачається, що такі підписані постачальником директором ТОВ "Танрат" в особі директора Гадзевича А.В. та покупцем ТОВ "ПБФ "Схід" в особі директора Кулічевським Ю.О.

Однак, згідно пояснень керівника, головного бухгалтера та засновника ТОВ "Танрат" громадянина ОСОБА_2 , від 03.05.2018 він жодного відношення до діяльності ТОВ "Танрат" немає, в органах державної реєстрації та ДФС його не реєстрував, банківські рахунки не відкривав, жодних документів стосовно реєстрації даного підприємства не підписував. Будь-яких фінансово-господарських операцій не здійснював, відповідно, договорів, накладних та довіреностей від свого імені також не підписував. Жодної продукції на адресу ТОВ "ПБФ "Схід" не реалізовував та з громадянином ОСОБА_3 не знайомий. Яким чином ТОВ "Танрат" було зареєстроване на громадянина ОСОБА_2 , йому невідомо (т.2. а.с.58-59).

З метою офіційного з`ясування всіх обставин у справі, на виконання протокольної ухвали суду про витребування доказів, стороною відповідача надано протокол допиту свідка ОСОБА_2 від 15.10.2018, де він підтримав попередньо надані нам пояснення та вказав що ТОВ "Танрат" та ТОВ "ПБФ "Схід" йому невідомі, жодних договорів та накладних він не підписував, товар останньому не реалізовував. Печтки ТОВ "Танрат" він не виготовлював та її у нього ніколи не було. Зазначив, що влітку 2017 року втратив свій паспорт громадянина України(том 2 а.с.68-69).

Тобто суб`єкт підприємницької діяльності TOB "Танрат" було зареєстровано на особу, яка не мала наміру здійснювати та не здійснювала фінансово-господарську діяльність.

Суд звертає увагу на те, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи.

З вищезазначених обставин вбачається відсутність волевиявлення контрагентом ТОВ "Танрат" в особі директора Гадзевича А.В. на здійснення господарської операції, що, у свою чергу, свідчить про не набуття належним чином цивільної праводієздатності, тому, суд погоджується з доводами податкового органу щодо відсутності реального характеру господарських взаємовідносини між ТОВ "ПБФ "Схід" та контрагентом ТОВ "Танрат".

Відповідно до частини 1 статті 202, частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до пункту 1 частини 1статті 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Згідно частини 2статті 207 Цивільного кодексу України, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч.1ст.204 ЦКУ).

Відповідно до частин 1, 2 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст.216).

В даному випадку підприємство знаходилось поза межами контролю формального (номінального) директора, а від імені контрагента невідомими особами лише оформлювались документи без фактичного здійснення господарських операцій від імені цього підприємства. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, докази того, що номінальний директор уповноважував на вчинення дій від імені товариства інших осіб - відсутні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що за спірними операціями лише оформлялися окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання контрагентом обумовлених операцій, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди.

Суд у взаємозв`язку з наведеним також враховує, що наявність оплати на користь контрагента сама по собі не є підтвердженням фактичного здійснення операцій та в даному випадку самостійною підставою для формування спірних сум вигод, оскільки, крім іншого, рух цих коштів, виходячи з вищенаведеного, не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю підприємств та відповідною метою - учасників спірних операцій.

Крім того, суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду України, що викладена в у постановах від 05.03.2012 по справі № 21-421а11, від 22.09.2015 по справі № 21-887а15, від 01.12.2015 по справі № 21-3788а15, згідно яких податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема, й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.02.2019 № 814/152/16 (провадження № К/9901/63184/18).

Не дивлячись на відсутність вироку щодо контрагента позивача, зазначені вище обставини свідчать про відсутність реальної зміни у структурі активів позивача і фактичного вчинення господарських операцій за укладеними договорами між ним та TOB "Танрат".

Суд звертає увагу, що одним із основних принципів на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до ст.4 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, є принцип превалювання сутності над формою операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Таким чином, як вже зазначалось, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Так, у постанові від 06.03.2018 у справі № 804/5444/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду висловив правову позицію, яка полягає у тому, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Одним із юридичних елементів дійсності правочину є його спрямування на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вищенаведеного та приписів ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, п. 1.2, п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, надані позивачем суду докази, документи у сукупності не підтверджують фактичне виконання ТОВ "Танрат" своїх зобов`язань та реальне здійснення господарських операцій.

Сам факт наявності у позивача податкових чи-то видаткових накладних, виписаних від імені контрагента, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах.

Таким чином, наявність видаткових накладних, оформлених з порушенням норм Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997р. № 165, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.06.1997 за № 233/2037 (в редакції, що діяла на час формування позивачем податкового кредиту, з приводу суми якого виник спір) та підписання таких не встановленою особою не є підставою для включення сум ПДВ до податкового кредиту.

Щодо посилання сторони позивача на те, що транспортування обладнання покупцем здійснювалося власними силами, що підтверджується подорожніми листами та наказами ТОВ "ПБФ "Схід" , то суд звертає увагу на наступне.

Згідно умов договорів поставок від 26.12.2017 №26/12-17, від 20.02.2018 №20/02-18, від 22.02.2018 №22/02-18, від 06.03.2018 №06/03-18, від 09.03.2018 №09/03-18, а саме підпунктом 4.1 пункту 4 Умови поставки та порядок приймання - передачі обладнання договорів, передбачено, що поставка обладнання здійснюється на умовах поставки PDD в м. Новодністровськ, Чернівецька область, Україна.

Відповідно до підпункту 4.13 пункту 4 № Умови поставки та порядок приймання - передачі обладнання, разом з обладнанням, що поставляється, постачальник передає покупцю в обов`язковому порядку наступні документи: оригінал рахунку-фактури з дійсною печаткою та підписом уповноваженого представника постачальника, видаткову накладну на обладнання, податкову накладну на обладнання та супроводжувальну документацію виробника обладнання (сертифікат якості або інший документ, що підтверджує якість, інформацію на обладнання (гарантійний талон від виробника, інструкцію з експлуатації українською або російською мовою, тощо) ( том 1 а.с.86-115).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем не надано до перевірки документів на перевезення обладнання постачальником ТОВ "Танрат", у зв`язку з чим, неможливе підтвердження отримання, навантаження, транспортування та розвантаження товару покупцем ТОВ "ПБФ "Схід".

Так, в акті перевірки від 27.09.2019 № 62/09-19-05-02/37416563 зазначено, що ТОВ "ПБФ "Схід" для проведення перевірки по господарській діяльності із ТОВ "Танрат" надано: договори поставки, специфікації та платіжні доручення та не надано до перевірки документів на перевезення обладнання від постачальника.

Надані до суду та наявні в матеріалах справи подорожні листи та накази, не було подано до перевірки контролюючому органу, що підтверджується додатком 4 до Акту перевірки, при підписанні якого директором ТОВ "ПБФ "Схід" Ю.Кулічевським зазначено, що про відсутність додаткових (інших) документів про діяльність платника податків та надання всіх первинних, бухгалтерських та інших документів, що були використані при проведенні перевірки(том 1 а.с. 74).

Крім того, такі документи суперечать умовам договорів поставок в частині суб`єкта, який здійснює поставку, та місця поставки, оскільки за умовами договорів на постачальника (ТОВ "Танрат") покладено обов`язок поставки обладнання в м. Новодністровськ, тоді як позивач поданими подорожніми листами та наказами вказує на те, що транспортування здійснювалось його транспортом, як покупцем, до м.Чернівці. Жодних змін до договорів поставок сторонами не вносилось.

Відтак, суду не надано доказів, які б давали можливість ідентифікувати участь ТОВ "Танрат" у наданні послуг по поставці та транспортуванню обладнання "Telefire". Одночасно суд звертає увагу на те, що актом перевірки встановлено відсутність зареєстрованих транспортних засобів за вказаним товариством.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обладнання "Telefire", яке було реалізовано позивачу, ТОВ "Танрат" не придбавалося.

При вирішенні спору суд також враховує інші аргументи позивача, зазначені як підстави заявлених позовних вимог, однак зауважує, що ці аргументи, зважаючи на встановлені судом обставини справи, які підтверджені наявними доказами, не спростовують висновки відповідача, які зазначені в акті перевірки.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України, № 4909/04, пункт 58 зазначив, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 ЄКПЛ зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі Ruiz Torija проти Іспанії від 09.12.1994, № 303-A, пункт 29).

Вказані обставини в своїй сукупності, дають підстави суду дійти висновку про відсутність реального характеру господарських відносин між ТОВ "ПБФ "Схід" та ТОВ "Танрат" та фактичного виконання договорів поставок від 26.12.2017 №26/12-17, від 20.02.2018 №20/02-18, від 22.02.2018 №22/02-18, від 06.03.2018 №06/03-18, від 09.03.2018 №09/03-18, а відтак висновки контролюючого органу є правомірними та відповідають дійсним обставинам справи.

За змістом статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що при винесенні оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 21.10.2019 № відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України. Доводи позивача не спростовують правомірності прийняття вказаного рішення та не дають суду підстав для визнання його протиправним. Відтак у задоволенні позову належить відмовити повністю.

З урахуванням положень ст. 139 КАС України підстав для відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору немає.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Пожежна будівельна фірма "Схід" (, бульвар Північний ім. Пушкіна, буд. 1 А, м. Івано-Франківськ, 76018);

відповідач - Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя /підпис/ Микитин Н.М.

Рішення складене в повному обсязі 30 грудня 2019 р.