Справа № 826/15150/17
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26 грудня 2019 року № 826/15150/17

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Донця В.А. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, скасування рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку.

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом про:

- визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 28.04.2017 №2;

- скасування рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 02.11.2017 №100/26-55-1-3-02 про виключення із реєстру платників єдиного податку.

Ухвалами суду: від 01.12.2017 - відкрито провадження в адміністративній справі, закрито підготовче провадження, запропоновано сторонам надати письмові пояснення та докази, призначено судовий розгляд; від 11.06.2018 - витребувано в Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) довідку про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки під нежилим приміщенням розташованої в місті АДРЕСА_1 , що стосується ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), як платника земельного податку; від 26.03.2019 - призначено судове засідання; від 26.12.2019 - замінено відповідача - ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, на правонаступника - ГУ ДФС у м. Києві. Судом продовжено розгляд справи в письмовому провадженні.

Позов обґрунтовано тим, що: позивач звільнена від сплати земельного податку, оскільки вона перебувала на спрощеній системі оподаткування та використовує майно розташоване на земельній ділянці у власній господарській діяльності; позивач є пенсіонером за віком; відповідачем не надано належного розрахунку податкового зобов`язання.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наголосивши, що в оскаржуваному податковому повідомленні рішенні від 28.04.2017 №2 відсутня інформація про розрахунок земельного податку, зокрема, як вираховувалась площа земельної ділянки з огляду на багатоповерховість приміщення, в якому лише частина належить позивачу на праві власності.

Представник Головного управління ДФС у м. Києві подав до суду відзив, відповідно до якого зазначив, що позивач згідно з даними ГУ ДФС у м. Києві перебуває на обліку як платник земельного податку за земельною ділянкою під нежитловим приміщенням в АДРЕСА_1, площею 0,00686 га, що відноситься до 56-ї економіко-планувальної зони. Грошова оцінка в межах зони з 01.01.2016 становить 3143,99грн./кв.м.

Розглянувши заяви по суті, дослідивши письмові докази, суд установив.

Згідно з інформацією в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована як фізична особа-підприємець, дата державної реєстрації 01.11.2002. Зазначені обставини також підтверджуються Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія НОМЕР_3 від 01.11.2002.

Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 01.01.2012 перейшла на спрощену систему оподаткування, ставка податку 5%, група 3.

Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.04.2017 №2, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб за 2017 рік у розмірі 36826,66 грн.

У зв`язку з наявністю податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів прийнято рішенням про виключення із реєстру платників єдиного податку Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 02.11.2017 №100/26-55-13-02.

Позивач вважаючи вказані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернулась до суду з позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до підпунктів 14.1.72 та 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, надалі - ПК України) земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Підпунктами 269.1.1-69.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України встановлено, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Статтею 287 ПК України встановлено, що в разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин) (пункт 287.7); власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (пункт 287.8).

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (частина перша); якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга).

За змістом статей 125 та 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Судом установлено, що позивач є власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (цокольне приміщення), загальною площею 68 кв.м. Наведена обставина сторонами не заперечувалась.

У пункті 269.2 статті 269 ПК України зазначено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

Позивачем додано свідоцтво платника єдиного податку серії НОМЕР_2, відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2012, сплачує єдиний податок за ставкою 5%.

Згідно з підпунктом 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності і земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

За змістом наведеної норми, спрощена система оподаткування не звільняє фізичну особу-підприємця, який перебуває на спрощеній системі оподаткування від виконання податкових зобов`язань зі сплати земельного податку. Умовами звільнення від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку) за зазначеною нормою є, не лише перебування на спрощеній системі оподаткування фізичної особи-підприємця, а використання таким суб`єктом господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, для проведення господарської діяльності.

Як убачається зі свідоцтва платника єдиного податку серії А за №320568, одним із основних видів господарської діяльності позивача є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна , що відповідає КВЕДу - 68.20.

Згідно з договором оренди нежитлового приміщення від 01.04.2017 №1-03-2017, укладеним між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем, вказане приміщення було передано в оренду, до 01.04.2018, про що складено акт прийому-передачі приміщення від 01.04.2017.

Отже, позивач як платник єдиного податку третьої групи провадив господарську діяльність - використовував власні нежитлові приміщення шляхом надання в оренду й експлуатацію за адресою реєстрації нерухомого майна у 2017 році.

Водночас, за змістом підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України не передбачено звільнення від сплати земельного податку за умови, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість.

Відповідна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.02.2019 справа №826/9948/16. Суд зазначив, що правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку. Надання в найм (оренду) нежилого приміщення не означає, що механічно (автоматично) разом з майном наймачу передається й обов`язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховним Судом України у постанові від 24.11.2015 справа №21-2352а15, Верховним Судом у постановах від 13.06.2018 №826/14615/16, від 19.06.2018 №814/3427/13-а, від 26.06.2018 справа №826/10930/13-а, від 25.04.2019 справа №815/5165/16.

Підставою позову зазначено, що позивач звільнена від сплати земельного податку на підставі підпункту 281.1.3 пункту 281.1 статті 281 ПК України, за якою від сплати податку звільняються пенсіонери (за віком).

Відповідно до пункту 281.2 статті 281 ПК України звільнення від сплати податку за земельні ділянки, передбачене для відповідної категорії фізичних осіб пунктом 281.1 цієї статті, поширюється на земельні ділянки за кожним видом використання у межах граничних норм: для ведення особистого селянського господарства - у розмірі не більш як 2 гектари (підпункт 281.2.1.); для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): у селах - не більш як 0,25 гектара, в селищах - не більш як 0,15 гектара, в містах - не більш як 0,10 гектара (підпункт 281.2.2.); для індивідуального дачного будівництва - не більш як 0,10 гектара (підпункт 281.2.3); для будівництва індивідуальних гаражів - не більш як 0,01 гектара підпункт (підпункт 281.2.4); для ведення садівництва - не більш як 0,12 гектара (підпункт 281.2.5).

Позивачем не надано доказів, що земельна ділянка під будівлею за адресою: місто Київ вулиця Саксаганського, будинок 65 відноситься до вказаних категорій. Розрахунок грошового зобов`язання з земельного податку позивачу здійснено з земель населених пунктів.

Позивач у позові вказала, що відповідачем не надано розрахунку визначеного контролюючим органом податкового зобов`язання з земельного податку.

У відзиві відповідача не вказано причин ненадання розрахунку, зазначено формулу для здійснення розрахунку, наведено розрахунок грошового зобов`язання з земельного податку, визначеного позивачу оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Ухвалою суду від 11.06.2018 випробовувалось у Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) довідку про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки під нежилим приміщенням розташованої в місті АДРЕСА_1 , що стосується ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), як платника земельного податку.

Листом від 24.07.2018 №05707/15844 Департамент земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив суд, що надання зазначеної інформації можливе після надання інформації про площу нежитлового приміщення та загальної площі будівель та споруд розташованих на зазначеній земельній ділянці.

Ухвалою суду від 26.03.2019 запропоновано позивачу надати довідку про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки під нежилим приміщенням, розташованої в місті АДРЕСА_1 для підтвердження обставини помилкового розрахунку відповідачем податкового зобов`язання. Під час судового розгляду справи в судовому засіданні позивач пояснив, що така довідка в позивача відсутня, обов`язку самостійно визначити грошову оцінку земельної ділянки, за яку слід сплачувати земельний податок, на позивача не покладено, водночас обов`язок доказування лежить на відповідачеві як суб`єктові владних повноважень, очевидність помилковості розрахунку грошового зобов`язання з земельного податку на 2017 рік вбачається з розрахунку, наведеного представником відповідача у відзиві та доводів представника позивача щодо багатоповерховості будівлі та належності позивачу лише частини приміщень на цокольному поверсі будівлі.

Як уже зазначалось, базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації.

Згідно з пунктом 271.2 статті 271 ПК України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Пунктом 286.1 статті 286 ПК України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

За змістом статей 15, 20 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 №3613-V до Державного земельного кадастру включаються відомості про земельні ділянки, зокрема: кадастровий номер; місце розташування; площа; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; нормативна грошова оцінка, а також інформацію про її власників (користувачів), зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Такі відомості внесені до Державного земельного кадастру є офіційними.

Законом України "Про оцінку земель" від 11.12.03 р. №1378-IV (зі змінами) встановлено: підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування (частина перша статті 15); нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років (частини перша, друга статті 18); за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (частини перша, друга статті 20).

Згідно з пунктом 21 "Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів" затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 №213 (з наступними змінами та доповненнями) дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує трьох робочих днів з дати надходження відповідної заяви.

Отже, належним джерелом даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки є витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, який виданий територіальним органом Держгеокадастру за місцем розташування земельної ділянки, або в силу норми статті 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр", - відомості з Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку станом на відповідну дату.

Представником ГУ ДФС у м. Києві заперечено доводи щодо необґрунтованого розрахунку грошового зобов`язання з земельного податку позивачу на 2017 рік. У відзиві наведено розрахунок земельного податку ОСОБА_1 за 2017 рік, виходячи з площі земельної ділянки 0,00686 га, яка знаходиться в місті Києві по вулиці Саксаганського, будинок 65:

68,6 кв.м. х 3143,99 грн. х 2,0 х 1,5 х 1,249 х 1,433 х 3 % = 36826,66 грн.

314399 - грошова оцінка в грн. на кв.м.;

2,0 - функціональний коефіцієнт;

1,5 - локальний коефіцієнт;

1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки (лист Держземагентства від 14.01.2015 №6-28-0.22-215/2-15);

1,433 - коефіцієнт індексації грошової оцінки (лист Держгеокадастру від 11.01.2016 №6-28-0.22-201/2-16);

1,06 - коефіцієнт індексації грошової оцінки (лист Держгеокадастру від 11.01.2016 №6-28-0.22-201/2-16);

3 % - ставка земельного податку.

Заперечуючи наведений розрахунок, представник позивача зазначив, що під час визначення розміру грошового зобов`язання з земельного податку на 2017 рік не було враховано, що нежиле приміщення за адресою АДРЕСА_1 (цокольне приміщення), загальною площею 68 кв.м. знаходиться у багатоквартирному будинку, тобто над цим приміщенням знаходиться щонайменше чотири поверхи. За твердженням представника, розрахунок свідчить, що грошове зобов`язання з земельного податку позивачу визначено з площі 68 кв.м. без урахування площ приміщень, які знаходяться над (під) приміщенням позивача. У відповідь на адвокатський запит щодо сплати іншими власниками приміщень за адресою м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 65, які знаходяться над (під) приміщенням, власником якого є позивач, ГУ ДФС у м. Києві листом від 13.02.2018 №6262/10/26-15-13-05-20 повідомило, що відповідна інформація стосується третіх осіб, тому в її наданні було відмовлено. Не надано відповіді щодо загального розміру податку за земельну ділянку, на якій розташовано багатоповерхову будівлю за адресою АДРЕСА_1.

У листі Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) від 24.07.2018 №05707-15844 зазначено про неможливість надання довідки про нормативно-грошову оцінку частини площі земельної ділянки, яка припадає на нежитлове приміщення, що належить ОСОБА_1 , оскільки така на замовлення особи не проводилась.

На думку суду, відповідачем не спростовано доводи представника позивача, що під час визначення розміру грошового зобов`язання з земельного податку на 2017 рік за земельну ділянку, яка знаходиться під будівлею за адресою: АДРЕСА_1 , в якому офіс 23 належить на праві власності позивачу, враховано пропорційність площі нежилого приміщення, яке належить позивачу та площу будинку (інших приміщень), під яким знаходиться земельна ділянка. З розрахунку відповідача у відзиві вбачається, що враховано лише площу нежилого приміщення 68,6 кв.м., проте не взято до уваги, що нежиле приміщення, власником якого є позивач знаходиться в багатоповерховому будинку і займає лише частину цокольного поверху (68,6 кв.м.).

З урахуванням наведеного, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення, тому позовна вимога ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 28.04.2017 №2 є обґрунтованою, відповідно оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд ураховує, що відповідно до принципу офіційного з`ясування обставин справи судом витребовувались докази для перевірки правомірності розрахунку з урахуванням доводів представника позивача. Департамент земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) в листі від 24.07.2018 №05707-15844 повідомив про відсутність нормативно грошової оцінки частини земельної ділянки з урахуванням площі нежилого приміщення, власником якого є позивач. Представник ГУ ДФС у м. Києві відповідних доказів не надав, клопотань з цього приводу не заявив. Не надано відповідачем й інших доказів на підтвердження проведеного розрахунку.

Отже, контролюючим органом всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України не доведено та не надано належних доказів, які б свідчили про обґрунтованість і правомірність проведеного розрахунку грошового зобов`язання з земельного податку (наприклад, постанови Верховного Суду від 18.10.2019 справа №826/8361/18, від 18.06.2019 справа №815/4818/15).

Позивачем заявлено вимогу про скасування рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 02.11.2017 №100/26-55-1-3-02 про виключення з реєстру платників єдиного податку. Підставою виключення фізичної особи-підприємця платника податку з реєстру платників єдиного податку з 30.09.2017 зазначено підпункт 8 підпункту 298.2.3 пункту 2987.2 статті 298 ПК України, оскільки згідно з довідкою від 02.11.2017 №287/26-55-13-02 станом на 02.11.2017 обліковувався податковий борг з земельного податку з фізичних осіб у розмірі 180,53 грн.

Як убачається зі змісту позовної заяви, позов подано ОСОБА_1 як фізичною особою. Водночас, позивач просить скасувати рішення від 02.11.2017 №100/26-55-1-3-02 про виключення з реєстру платників єдиного податку саме як фізична особа-підприємець, яка перебувала на спрощеній системі оподаткування. В оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні ГУ ДФС у м. Києві від 28.04.2017 №2 вказано про визначення грошового зобов`язання з земельного податку фізичній особі ОСОБА_1 . На обґрунтування доводів щодо протиправності оскаржуваного податкового-рішення представником позивача додано договір оренди від 01.04.2017 №1-03-2017, відповідно до якого ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем надавалось в оренду приміщення за адресою АДРЕСА_1 . У довідці ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 16.11.2017 зазначено про наявність податкового боргу з земельного податку фізичних осіб у розмірі 36646,13 грн.

На думку суду, зміст позовних вимог та встановлених обставин свідчить, що позивач звернулась до суду з вимогою про скасування рішення про виключення із реєстру платників єдиного податку як фізична особа-підприємець. Не зазначення в позовній заяві такого статусу не є підставою для відмови в позові. Судом не вчинялись дії, передбачені статтею 48 КАС України для залучення належного позивача, позаяк, у даному випадку, позивач звернулась до суду як фізична особа, якій визначено грошове зобов`язання з земельного податку за земельну ділянку, яка знаходиться під нежилим приміщенням, яке нею використовувалось у підприємницькій діяльності як фізичною особою-підприємцем. Крім того рішення про виключення із реєстру платників єдиного податку прийнято саме в зв`язку з несплатою позивачем як фізичною особою-підприємцем податкового боргу з земельного податку.

Абзацом 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України встановлено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Відповідно до пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: 1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; 2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення; 3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу; 4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

Пунктом 299.11 статті 299 ПК України передбачено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним судом у постановах від 21 лютого 2018 року у справі №813/1465/17, від 15.05.2018 справа №813/676/17.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення підставою для його прийняття стали норми абзацу третього пункту 299.10 статті 299 ПК України, передумовою прийняття вказаного рішення стала складена ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві довідка про наявність податкового боргу від 02.11.2017 року №2287/26-52-13-02. Відповідно до рішення про виключення із реєстру платників єдиного податку від 02.11.2017 №100/26-55-1-3-02 станом на 02.11.2017 у позивача наявний податковий борг з земельного податку на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів у розмірі 180,53 грн. У довідці ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 16.11.2017 №7740-26-55-12-02 зазначено, що за позивачем обліковується податковий борг в сумі 36646,13 грн.

Разом з тим матеріали справи не містять доказів на підтвердження проведення перевірки та складення відповідного акту за її наслідками відповідно до вимог пункту 299.11 статті 299 ПК України, а також доказів наявності податкового боргу з земельного податку на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Оскільки ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві відзиву до суду не подано, не додано доказів щодо проведення перевірки, складення акту, наявності податкового боргу з земельного податку на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, а також враховуючи визнання протиправним та скасування судом податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 28.04.2017 №2 з земельного податку за 2017 рік у розмірі 36826,66 грн., суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 02.11.2017 №100/26-55-1-3-02 про виключення із реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2240,00 грн. (квитанція від 21.11.2017 №245, квитанція від 28.11.2017 №20754685-1). Оскільки, позов задоволено повністю, то на користь позивача слід присудити понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2240,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань призначених для ГУ ДФС у м. Києві, у тому числі як правонаступника ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 28 квітня 2017 року №2.

Скасувати рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 02 листопада 2017 року №100/26-55-1-3-02 про виключення із реєстру платників єдиного податку.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2240,00 грн. (дві тисячі двісті сорок гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_5 ).

Відповідач - Головне управління ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код 39439980, місцезнаходження 04116, місто Київ, вулиця Шолуденко, 33/19).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділ VII "Перехідні положення" Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Донець