Справа № 140/3535/19
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2019-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року ЛуцькСправа № 140/3535/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Смокович В.І.,

за участю секретаря судового засідання Литвиненко І.П.,

представника позивача Мисковця О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гладнікова Іллі Сергійовича про скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі- відповідач-1, Перший відділ ДВС), державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гладнікова Іллі Сергійовича (далі відповідач-2, державний виконавець) про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 60410671 від 25 жовтня 2019 року, постанови про стягнення виконавчого збору № 52532539 від 24 жовтня 2019 року, постанови про арешт майна боржника № 60410671 від 25 жовтня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про стягнення виконавчого збору від 24 жовтня 2019 року ВП № 52532539 стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 153 169 грн 83 коп. Державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гладніков І. С. на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 24 жовтня 2019 року ВП № 52532539 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 60410671 від 25 жовтня 2019 року. Також у межах ВП № 60410671 постановою від 25 жовтня 2019 року накладено арешт на усе майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Позивач вказує, що оскільки постанова про стягнення виконавчого збору ВП № 52532539 винесена виконавцем 24 жовтня 2019 року, тобто уже в період дії Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі Закон №1404), відтак, державний виконавець, приймаючи її, повинен керуватися саме цим Законом. Зазначає, що державний виконавець, приймаючи 25 жовтня 2019 року постанову про відкриття виконавчого провадження № 60410671 на підставі постанови ВП№52532539, був обізнаний із тим, що виконавче провадження (ВП №52532539) із примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 01 лютого 2016 року у справі №161/9471/15-ц про стягнення кредитної заборгованості закінчене (за заявою стягувача від 25 вересня 2019 року виконавчий документ йому повернуто без виконання). Позивач зазначає, що відповідно до вимог Закону №1404 виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Таким чином, на переконання позивача, обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Однак, у виконавчому провадженні № 52522539 державним виконавцем не було стягнуто із боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом Луцького міськрайонного суду виданого 22 липня 2016 року.

Вказує, що відповідно до частини першої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Як убачається із постанови державного виконавця Першого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Гладнікова І.С. про арешт майна боржника від 25 жовтня 2019 року арешт накладено не для реального виконання рішення Луцького міськрайонного суду у справі №161/9471/15-ц про стягнення кредитної заборгованості, а для виконання постанови про стягнення виконавчого збору №52532539.

Керуючись наведеним, просить позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на позов № 39904 від 23 грудня 2019 року Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, поданому державним виконавцем Гладніковим І.С., як представником відповідача-1, позовні вимоги заперечено. Вказано, що виконавчий документ у ВП №52532539 було повернуто стягувану на підставі його заяви відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404. Як визначено частиною третьою статті 40 цього ж Закону, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 37 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Керуючись наведеним та відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404 на підставі виконавчого документа постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, було відкрито виконавче провадження № 60410671. Постанова про арешт майна боржника у ВП№ 60410671 від 25 жовтня 2019 року прийнята із урахуванням вимог статті 56 Закону № 1404 та вручена представнику позивача.

З огляду на вказане відповідачі вважають оскаржені постанови правомірними та просять у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін суддею одноособово, з урахуванням § 2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справі призначено судове засідання на 11:00 год. 27 грудня 2019 року, про що учасників справи належно повідомлено (арк. спр. 1, 34-36).

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково вказав, що відкривати виконавче провадження ВП №60410671 від 25.10.2019 року державний виконавець не мав жодних підстав оскільки ніяких дій по стягненню з боржника коштів не вчиняв. Підставою для закриття виконавчого провадження слугувала заява АТ «Укрсиббанк» про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, а тому і постанова про стягнення виконавчого збору є протиправною та підлягає скасуванню. Відповідно підлягає скасування і постанова про арешт майна боржника від 25.10.2019 року ВП №60410671.

Державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гладніков І.С. у відзиві на позов, як представник відповідача-1, просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника Першого відділу ДВС.

У судове засідання 27 грудня 2019 року представник відповідача-1 та відповідач-2 не прибули.

Із урахуванням вимог частини першої статті 205 КАС України розгляд справи проведене без участі відповідачів на підставі письмових доказів наявних в матеріалах справи та пояснень представника позивача.

Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2016 року (яке набрало законної сили 15 червня 2016 року) у справі № 161/9471/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено; стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 16 листопада 2007 року в розмірі 60 381 доларів США 237 центів та 26 982 грн 55 коп. пені; із кожного по 1 827 грн судових витрат по справі.

За вказаним судовим рішенням Луцький міськрайонний суд Волинської області 22 липня 2016 року видав виконавчий лист, на підставі якого, за заявою стягувача Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» від 28 вересня 2016 року, державний виконавець Першого відділу ДВС 04 жовтня 2016року відкрив виконавче провадження №52532539 із примусового виконання судового рішення у справі № 161/9471/15-ц.

За заявою стягувача АТ «УкрСиббанк» № 21-4/717 від 15 жовтня 2019 року виконавчий документ (виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області, виданий 22 липня 2016 року у справі № 161/9471/15-ц) повернуто стягувачу відповідною постановою державного виконавця від 24 жовтня 2019 року (арк. спр. 43).

Постановою старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про стягнення виконавчого збору від 24 жовтня 2019 року ВП № 52532539 стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 153 169 грн 83 коп. (арк. спр. 45).

Державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гладніков І. С. на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 24 жовтня 2019 року ВП № 52532539 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 60410671 від 25 жовтня 2019 року (арк. спр. 47) та постанову від 25 жовтня 2019 року про арешт майна боржника (арк. спр. 49).

ОСОБА_1 у жовтні 2019 року дії державного виконавця Першого відділу ДВС щодо винесення постанови від 04 жовтня 2016 року про відкриття виконавчого провадження №52532539 оскаржив у судовому порядку. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2019 року позов задоволено (арк. спр. 14). Однак постановою Волинського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2019 року скасовано, у задоволенні скарги відмовлено.

Нопогоджуючись із оскарженими постановами, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України, яке є обов`язковими до виконання.

Згідно із вимогами чинних процесуальних Законів, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Як передбачено частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону № 1404 виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Крім того, у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Та, як уже було зазначено, відповідно до статті 40 Закону № 1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою (на підставі пункту 1 частини першої статті 37 цього Закону), якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Із аналізу наведених правових норм суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення.

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних із примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

При цьому, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується із початком примусового виконання.

Початком примусового виконання у розумінні Закону № 1404-VІІІ є винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Умовою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ, якщо виконавчий збір не стягнуто.

Таким чином, повернення виконавчого листа стягувачу відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону, як це має місце у спірних правовідносинах, є підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Суд звертає увагу на те, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Відтак, оскільки постановою старшого Першого відділу ДВС від 24 жовтня 2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу ВП № 52532539 на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII повернуто стягувачу виконавчий лист Луцьким міськрайонним судом Волинської області, виданий 22 липня 2016 року у справі № 161/9471/15-ц, а виконавчий збір стягнуто не було, тому у відповідача були правові підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 24 жовтня 2019 року ВП № 52532539.

Суд відхиляє доводи позивача про незаконність постанови державного виконавця Першого відділу ДВС про стягнення виконавчого збору від 24 жовтня 2019 року ВП № 52532539 з підстав скасування ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2019 року постанови про відкриття ВП № 52532539 від 04 жовтня 2016 року, оскільки постановою Волинського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2019 року скасовано, у задоволенні скарги відмовлено. Предметом судового розгляду у цивільній справі були дії державного виконавця щодо винесення постанови так і сама постанова про відкриття виконавчого провадження.

Водночас, суд критично оцінює, посилання позивача на те, що виконавчий збір стягується лише за умови фактичного стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягнення з боржника сум заборгованості з огляду на таке.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом (частина друга статті 27 Закону № 1404-VІІІ).

Чинною редакцією Закону № 1404 стягнення виконавчого збору зумовлюється лише фактом початку примусового виконання (відкриттям виконавчого провадження) та не ставиться у залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання.

Також, суд звертає увагу, що частина друга статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII у редакції щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла до 28 серпня 2018 року.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" № 2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині другій статті 27 Закону № 1404-VIII слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Тобто, після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню.

При цьому, постанова про відкриття виконавчого провадження № 60410671 щодо стягнення виконавчого збору у сумі 153 169 грн 83 коп. із боржника винесена 25 жовтня 2019 року. Як установлено, виконавчий збір стягується із ОСОБА_1 із розрахунку 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 червня 2016 року у справі у справі № 161/9471/15-ц.

Суд звертає увагу, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до виконання рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VІІІ не передбачено.

Суд критично оцінює пояснення представника позивача, що йому (позивачу) не було відомо про відкриття виконавчого провадження із виконання виконавчого документу (постанова від 04.10.2016 року) за виконавчим листом №161/9471/15-ц виданий 22.07.2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області оскільки позивач дії державного виконавця оскаржував у суді, що підтверджується наявними у матеріалах справи рішення (ухвали) Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.10.2019 року (арк.спр. 14-15).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі №750/7624/17.

Відповідно до частин першої-третьої статті 56 Закону № 1404 арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

З огляду на наведені норми, на переконання суду, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині скасування постанови про арешт майна боржника від 25 жовтня 2019 року, оскільки, як установлено судом, вказаною постановою через наявну у позивача заборгованість зі сплати виконавчого збору накладено арешт на майно боржника, що узгоджується із приписами статті 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналізуючи викладені правові приписи та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України про виконавче провадження, а тому оскаржувані постанови прийняті правомірно, що вказує на безпідставність заявлених позовних вимог.

З огляду на вказане, у задоволенні позову слід відмовити.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відповідно до статті 139 КАС України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 27-А), державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гладнікова Іллі Сергійовича (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 27-А) про скасування постанов відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.І. Смокович