Справа № 420/7446/19
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2019-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7446/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою Головного управління Держпраці в Одеській області до Ізмаїльського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправним та скасувати повідомлення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулося Головне управління Держпраці в Одеській області з позовною заявою до Ізмаїльського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправним та скасувати повідомлення відповідача від 10.09.2019 року про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, зобов`язання відповідача відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа №420/2390/19, виданого Одеським окружним адміністративним судом 14.08.2019 року.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу відповіді на відзив.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Позов обґрунтований позивачем тим, що ним направлено на виконання до Ізмаїльського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області виконавчий лист, який безпідставно повернутий позивачу та мав бути прийнятий виконавчої службою до виконання.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вищевикладені приписи КАС України суд прийшов до висновку про можливість продовження розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов Головного управління Держпраці в Одеській області підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року у справі № 420/2390/19 адміністративний позов Головного управління Держпраці в Одеській області задоволено, застосовано до ДЕРЖАВНОГО НАВЧАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ «СУВОРОВСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ АГРАРНИЙ ЛІЦЕЙ» заходи реагування у сфері державного нагляду шляхом зобов`язання цієї особи зупинити роботи з експлуатації устаткування напругою понад 1000В (трансформаторна підстанція 10/0,4 кВА КТП-№427); виконання робіт в діючих електроустановках напругою до та понад 1000В, які знаходяться за адресою: вул. Бессарабська,2-в, смт. Суворове, Ізмаїльський р-н, Одеська область; експлуатації водогрійних котлів продуктивністю понад 0,1 МВт (водогрійні котли Універсал-5М (2од.), які знаходяться за адресою вул. Пушкіна,31, смт. Суворове, Ізмаїльський р-н, Одеська область, у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю людей.

Рішення набрало законної сили 13 серпня 2019 року та на його виконання Одеським окружним адміністративним судом 14 серпня 2019 року виданий виконавчий лист (аркуш справи 11).

Зазначений виконавчий лист направлений на адресу Ізмаїльського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області для примусового виконання та відкриття виконавчого провадження (аркуші справи 13).

Однак, на адресу Головного управління Держпраці в Одеській області 29 листопада 2019 року надійшло повідомлення відповідача №34806 від 10.09.2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (аркуш справи 14), оскільки виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання.

Позивач не погодився з правомірністю повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів.

Примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: зокрема, виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

При цьому, зі змісту ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», вбачається, що встановлення вимог до виконавчого документа повинно перш за все сприяти державному виконавцю у своєчасному та належному виконанні, у тому числі, й рішення суду, а судовий захист має відповідати вимогам ефективності та не носити лише декларативний характер.

Згідно із ч. 1 ст. 13, п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як вбачається з оскаржуваного повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, виконавчий лист №420/2390/19, виданий Одеським окружним адміністративним судом 14.08.2019 року повернуто стягувану без виконання з підстав, визначених п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Отже, фактичною підставою прийняття спірного повідомлення слугував висновок державного виконавця про те, що пред`явлений Головним управлінням Держпраці в Одеській області виконавчий документ не містить дій зобов`язального характеру, а, тому, на думку відповідача, не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для прийняття повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 373 Кодексу адміністративного судочинства України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

При цьому, п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у виконавчому документі зазначається зокрема резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

У виконавчому листі по справі №420/2390/19, виданому Одеським окружним адміністративним судом 14.08.2019 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.07.2019 року зазначена резолютивна частина рішення, а саме: «Застосувати до ДЕРЖАВНОГО НАВЧАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ «СУВОРОВСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ АГРАРНИЙ ЛІЦЕЙ» заходи реагування у сфері державного нагляду шляхом зобов`язання ДЕРЖАВНОГО НАВЧАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ «СУВОРОВСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ АГРАРНИЙ ЛІЦЕЙ» зупинити роботи з експлуатації устаткування напругою понад 1000В (трансформаторна підстанція 10/0,4 кВА КТП-№427); виконання робіт в діючих електроустановках напругою до та понад 1000В, які знаходяться за адресою: вул. Бессарабська,2-в, смт. Суворове, Ізмаїльський р-н, Одеська область; експлуатації водогрійних котлів продуктивністю понад 0,1 МВт (водогрійні котли Універсал-5М (2од.), які знаходяться за адресою вул. Пушкіна,31, смт. Суворове, Ізмаїльський р-н, Одеська область, у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю людей».

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є, зокрема, інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Зі змісту резолютивної частини рішення у справі №815/5676/17 вбачається, що по своїй суті дане рішення є рішенням немайнового характеру, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, а саме: зупинити роботу на установі боржника до усунення певних порушень, тобто, резолютивна частина рішення містить чітке зобов`язання, яке необхідно вчинити боржнику; у виконавчому листі визначений боржник, на якого покладається обов`язок щодо виконання цього рішення немайнового характеру, а саме - ДЕРЖАВНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД «СУВОРОВСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ АГРАРНИЙ ЛІЦЕЙ»; виконавчий лист має всі заповнені реквізити, відповідає вимогам законодавства, зокрема Закону України «Про виконавче провадження» та оформлений належним чином.

Порядок виконання рішень немайнового характеру, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначений розділом VIII Закону України «Про виконавче провадження» та розділом IX «Інструкції з організації примусового виконання рішень», яка затверджена наказом Міністерства юстиції України за №512/5 від 02.04.2012 року, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за №489/20802.

Правила цих норм до рішень немайнового характеру відносять рішення: про поновлення на роботі; про відібрання дитини; про виселення боржника; про вселення стягувача; інші рішення, за якими боржника зобов`язано особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Так, відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Аналіз вищенаведених норм та зміст виконавчого листа 14.08.2019 року №420/2390/19 дає підстави для висновку, що даний виконавчий лист відповідає вимогам до виконавчого документа, встановленим ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у ньому чітко вказано ті дії, які боржника зобов`язано вчинити та спосіб їх виконання, а порядок виконання рішень такого характеру встановлено статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, висновки відповідача про те, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, є помилковими та безпідставними, а тому правових підстав для повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» не має.

Та обставина, що за рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.07.2019 року у справі №420/2390/19 видано виконавчий лист, вже свідчить про те, що це судове рішення за своїм змістом характеризуються реалізованістю та передбачає застосування заходів примусового виконання рішення.

Враховуючи зазначені обставини, повідомлення Ізмаїльського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 10.09.2019 року про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимог про зобов`язання відповідача відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа №420/2390/19, виданого Одеським окружним адміністративним судом 14.08.2019 року, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб`єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Як вбачається зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо виконання дискреційних повноважень адміністративними органами від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи адміністративного органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень. Завдання правосуддя полягає в гарантуванні дотримання вимог права та контролю за легітимністю прийняття рішень.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист Одеського окружного адміністративного суду №420/2390/19 від 14.08.2019 року відповідає вимогам ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, при прийнятті повідомлення, відповідачем не встановлювалися інші підстави для повернення виконавчого документа стягувачу, визначені ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Прийняття до виконання виконавчого листа здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, однак таку постанову виконавець виносить на підставі виконавчого документу, поданого стягувачем разом з заявою про примусове виконання рішення.

Як свідчать матеріали справи, виконавчий лист №420/2390/19 від 14.08.2019 року повернутий позивачу згідно оскаржуваного повідомлення, яке судом у цій справі визнано протиправним та скасовано.

За правилами ч. 3, 4 ст. 245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У спірних правовідносин обов`язок відповідача відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа залежить від умови пред`явлення цього виконавчого листа до виконання позивачем як стягувачем.

Однак, суд зазначає, що ч. 7 ст. 246 КАС України передбачено, що висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення).

Тому, оскільки в даному випадку вимоги щодо відкриття виконавчого провадження є дискреційними повноваженнями державного виконавця, заявлені на майбутнє, що не відповідає приписами КАС України, оскільки судовому захисту підлягають виключно порушені суб`єктом владних повноважень права осіб, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа №420/2390/19, виданого Одеським окружним адміністративним судом 14.08.2019 року.

При цьому, суд наголошує, що відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом у даній справі протиправним, з аналогічних підстав, що перевірялись у межах розгляду даної справи, оскільки це буде вважатись неналежним виконанням судового рішення, та повинен прийняти рішення у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Таким чином, з метою належного захисту та відновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог у відповідності до ч. 2 ст. 9 КАС України та зобов`язати відповідача відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», повторно розглянути заяву позивача про прийняття виконавчого листа по справі №420/2390/19 до примусового виконання та відкриття виконавчого провадження №15/01-33-7942 від 03.09.2019 року та прийняти рішення у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги Головного управління Держпраці в Одеській області обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування оскаржуваного повідомлення та зобов`язання відповідача розглянути заяву про прийняття виконавчого листа до виконання повторно, а в іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 90, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Головного управління Держпраці в Одеській області (пр. Шевченка, 2, м. Одеса, 65044, ) до Ізмаїльського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (просп. Миру, 23, оф. 203, м. Ізмаїл, Одеська область, 68600, ) про визнання протиправним та скасувати повідомлення Ізмаїльського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 10.09.2019 року про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, зобов`язання Ізмаїльського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа №420/2390/19, виданого Одеським окружним адміністративним судом 14.08.2019 року задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення Ізмаїльського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 10.09.2019 року про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання.

Зобов`язати Ізмаїльський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» повторно розглянути заяву Головного управління Держпраці в Одеській області про прийняття виконавчого листа по справі №420/2390/19 до примусового виконання та відкриття виконавчого провадження №15/01-33-7942 від 03.09.2019 року та прийняти рішення у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.І. Свида

.