Справа № 1.380.2019.005248
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.005248
У Х В А Л А

про поновлення пропущеного строку звернення до суду

23 грудня 2019 року зал судових засідань №11

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Тронки О.В.,

представника позивача Почкіної О.М.,

розглянувши у підготовчому засіданні у місті Львові заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

11.10.2019 до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції у Львівській області , місцезнаходження: 79007, м.Львів, вул.Г.Григоренка, 3 (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області № 145 о/с від 22.02.2017 "По особовому складу" в частині звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_1 , заступника командира взводу № 2 роти № 1 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Львів" Головного управління Національної поліції у Львівській області зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію";

- поновити ОСОБА_1 на службу в поліції на посаді заступника командира взводу № 2 роти № 1 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Львів" Головного управління Національної поліції у Львівській області з 24.02.2017;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Національної поліції у Львівській області грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Поважними причинами пропуску строку позивач вказав неправильно обраний ним спосіб захисту та тривалість судових процесів.

В підготовчому засіданні представник позивача заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду підтримала. Просила суд поновити пропущений строк.

Відповідач явку представника в підготовче засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце підготовчого засідання, заяв про розгляд справи без участі представника не надходило.

Суд при вирішенні заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду виходив з такого.

Дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту таких прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання вказаних строків впливає на права та обов`язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов`язків.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаним Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.5 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд встановив, що оскаржений позивачем наказ прийнятий 22.02.2017, з яким позивач цього ж дня ознайомився.

Таким чином, позивач пропустив місячний строк звернення до суду.

Суд, оцінюючи поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, вказує таке.

Частиною 1 ст. 121 КАС України передбачено можливість поновлення пропущеного строку звернення до суду, якщо причини його пропуску є поважними. При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Суд встановив, що наказом відповідача від 16.02.2017 № 479 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника БПСП ОП «Львів» ГУ НП у Львівській області сержанта поліції ОСОБА_1 » (далі - Наказ № 479) позивача притягнуто до дисциплінарної та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом відповідача від 22.02.2017 № 145 о/с «По особовому складу» (далі - Наказ №145 о/с) лейтенанта поліції ОСОБА_1 , заступника командира взводу №2 роти №1 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Львів» ГУ НП У Львівській області звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону з 23.02.2017.

Суд встановив, що 15.03.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою (далі - позовна заява від 15.03.2017) про визнання протиправним та скасування наказу №145, поновлення на роботі, стягнення з відповідача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу (справа № 813/1020/17).

Підставами позову у справі № 813/1020/17 за позовною заявою від 15.03.2017 слугували, зокрема, і обставини, які на думку позивача свідчили також про неправомірність притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Постановою від 27.04.2017 Львівський окружний адміністративний суд у адміністративній справі №813/1020/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління НП у Львівській області про визнання неправомірним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 відмовив у задоволенні позову. Рішення суду першої інстанції залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2018 та постановою Верховного Суду від 20.11.2019.

Із змісту постанови Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2017, а також як безпосередньо вказано в ухвалі Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2017 та в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.11.2018, предметом доказування у справі №813/1020/17 є власне правомірність звільнення позивача з роботи, а не правомірність притягнення його до дисциплінарної відповідальності, на яке посилається позивач як на підставу позову. Оскільки правильність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не є предметом судового розгляду у справі, відповідно факт порушення позивачем службової дисципліни підтверджено належними та допустимими доказами, а тому видаючи наказ про звільнення відповідач діяв у межах та у спосіб, що визначені законом

Отже, предметом позову у справі №813/1020/17 були вимоги про скасування наказу про звільнення з роботи, що виданий на підставі наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі та оплата вимушеного прогулу. Підставами позову позивач зазначив частково власне неправомірність притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Натомість, сам наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності не оскаржив, вважаючи скасування наказу про звільнення належним способом захисту порушених прав та законних інтересів.

Таким чином, позивач, зазначаючи в тому числі підставами позову обставини, які частково вказують на неправомірність притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обрав неправильний спосіб захисту.

Після прийняття постановив від 27.04.2017 Львівського окружного адміністративного суду у адміністративній справі №813/1020/17, позивач усвідомивши, що для ефективного захисту порушених його прав потрібно оскаржувати не лише наказ про звільнення, а й наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, звернувся до суду із позовною заявою від 15.05.2017 (справа №857/1323/19 (813/1887/17)) та просив суд визнати неправомірним накладення дисциплінарного стягнення, визнати незаконним та скасувати наказ № 479 від 16.02.2017. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 в задоволенні позову відмовлено. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2019 вказане рішення скасоване та прийнято нову постанову, якою визнано незаконним та скасовано наказ № 479 від 16.02.2017 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника БПСП ОП «Львів» ГУНП у Львівській області сержанта поліції ОСОБА_1 »

У зв`язку з наведеними обставинами, позивач у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду зазначає, що правильним було б після відкриття провадження по справі №857/1323/19 (813/1887/17 (щодо оскарження Наказу №479) клопотати перед апеляційним судом про зупинення провадження по справі №813/1020/17 (щодо оскарження наказу №145о/с) до прийняття рішення по справі №857/1323/19 (813/1887/17 (щодо оскарження Наказу №479).

Однак це стало неможливим в силу таких обставин.

Зокрема, перше судове засіданні у справі №857/1323/19 (813/1887/17) (оскарження Наказу 479) призначено на 06.06.2017, однак не відбулося у зв`язку із неявкою відповідача. Суд відклав розгляд справи на 19.06.2017. В судовому засіданні 19.06.2017 відповідач подав клопотання про залишення позову без розгляду в частині визнання незаконним та скасування наказу № 479 від 16.02.2017, оскільки вважав, що наказ оскаржено з пропущення строку встановленого для звернення до суду. У справі оголошена перерва до 20.06.2017. В судовому засіданні 20.06.2017 суд відмовив у задоволенні клопотання про залишення позову ОСОБА_1 , в частині без розгляду та поставив на обговорення питання про зупинення провадження по справі, оскільки вважав, що рішення у справі №813/1020/17 носить преюдиційний характер. За наслідками обговорення зазначеного питання суд постановив ухвалу, якою зупинив провадження по справі.

В той же час, на 21.06.2017 призначено засідання в суді апеляційної інстанції по розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2017 (оскарження Наказу №145 о/с). Відповідно, позивач отримавши ухвалу від 20.06.2017р. про зупинення провадження у справі №857/1323/19 (813/1887/17) не міг 21.06.2017 ставити питання про зупинення провадження у справі №813/1020/17 до прийняття судом рішення у справі №813/1020/17.

Таким чином склалася ситуація, що зупинено провадження у справі, в якій досліджувалося правомірність підстав притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а провадження у справі, в якій досліджувалися звільнення його з роботи продовжувалося.

Позивач оскаржив ухвалу від 20.06.2017 про зупинення провадження у справі №857/1323/19 (813/1887/17) (оскарження Наказу 479). Суд апеляційної інстанції залишив апеляційну скаргу без руху 11.07.2017, а в подальшому повернув її позивачу. І лише 03.07.2018 суд касаційної інстанції скасував ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2017 та повернув справу до апеляційного суду для продовження апеляційного розгляду. 24.09.2018 Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалу від 20.06.2017 про зупинення провадження у справі скасував, справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду. Перше судове засідання після повернення справи до суду першої інстанції призначено на 27.11.2018. 23.12.2018 Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення у справі №857/1323/19 (813/1887/17) (оскарження Наказу 479) про відмову в задоволенні позову. 02.04.2019 Восьмий апеляційний адміністративний суд позовні вимоги про визнання Наказу №479 задоволеньнив

02.05.2019 позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд постанови від 27.04.2017 у справі №813/1020/17 за нововиявленими обставинами. Ухвалою від 27.08.2019 суд відмовив у задоволенні вказаної заяви. Суд зазначив, що скасування судом Наказу №479 не є нововиявленою обставиною, а є новою обставиною, встановленою після постановлення рішення.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач вчиняв логічні та послідовні дії, спрямовані на захист свого порушеного права, проте таке не захищене внаслідок неправильно обраного ним способу захисту, а також внаслідок тривалості судових процесів.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право доступу до суду та відправлення правосуддя.

Разом з тим, право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи "Белле проти Франції", "Ільхан проти Туреччини", "Пономарьов проти України", "Щокін проти України" тощо).

Крім цього, у п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Конвенційний принцип "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що причини пропуску позивачем строку звернення до суду є поважними, а тому існують достатні підстави для поновлення такого строку.

З врахуванням викладеного, заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду необхідно задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст. 121, 122, 240, 243, 248 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задовольнити.

Поновити пропущений строк звернення до суду ОСОБА_1 у справі за його позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу суду може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду прийняте за наслідками розгляду справи.

Повна ухвала суду складена 29.12.2019.

Суддя А.Г. Гулик