Справа № 186/1939/19
Суддя: Янжула С. А.
Дата ухвалення: 2020-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 186/1939/19
Провадження №2-а/0186/5/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2020 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої - судді Янжули С.А.

секретар - Лиман Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП Першотравенського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Хрипка Ігоря Миколайовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора СРПП Першотравенського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Хрипка І.М. про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

12 грудня 2019 року позивач подав суду уточнену позовну заяву.

Свої уточнені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25 листопада 2019 року об 11:10 годині відповідачем було винесено постанову ДП18 №298154 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 425 гривень. В постанові зазначено, що 25 листопада 2019 року об 11:00 годині по вул.Героїв Космосу, м.Першотравенська, Дніпропетровської області позивач, керуючи т/з "Opel Astra" д/н НОМЕР_1 здійснив рух по узбіччю, із чого здійнявся пил та каміння, наражаючи на небезпеку інші транспортні засоби позаду та не предявив водійського посвідчення та реєстраційного талону, чим вчинив адміністративне правопорушення по ч.1 ст.126 КУпАП, порушивши п.2.1 а,б ПДРУ.

Вважає дії відповідача протиправними, постанову незаконною, винесену з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та такою, що підлягає скасуванню, оскільки 25 листопада 2019 року позивач рухався на транспортному засобі "Opel Astra"д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , проїжджаючи по АДРЕСА_1 , був зупинений патрульним автомобілем, до нього підійшов працівник поліції та почав вимагати документи, назвав причину зупинки, а саме: виїзд на узбіччя, але на узбіччя він не виїжджав, а пил піднявся тому, що дорога покрита ґрунтом та шлаком, яким саме засипали ями по цій вулиці. Працівник поліції приніс власний телефон та показав відео, де видно, що позивач рухався, здійснив пил та на відео видно, що він здійснив виїзд на узбіччя, працівнику поліції не дозволено користуватися телефоном у вигляді відео реєстратора під час несення служби, вважає, що він не порушив ПДР України, тому і не пред`явив документи та з тієї причини, що при складанні протоколу 01 листопада 2019 року БД №251360, силоміць вихопив посвідчення водія з рук. Відповідач після зупинки транспортного засобу, висловлення звинувачень, одразу виніс постанову, не розглянувши справу.

В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, у встановлений строк відзив на позов не надав, тому суд розглядає справу за наявними в ній доказами.

Враховуючи приписи ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Як встановлено судом, відносно позивача відповідачем - інспектором СРПП Першотравенського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Хрипком І.М. 25 листопада 2019 року було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №298154, згідно якої, 25 листопада 2019 року об 11 годині 00 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки "Opel Astra", державний номер НОМЕР_2 , по вулиці Героїв Космосу, м.Першотравенська, Дніпропетровської області, здійснив рух по узбіччю, через що здійснявся пил та каміння, наражаючи на небезпеку інші транспортні засоби, що рухалися позаду та не предявив водійське посвідчення та реєстраційний талон, порушивши п.2.1 а,б ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

На підставі даного порушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень.

Таким чином, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.126 КУпАП, яка передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

В постанові зазначено дані про особу, що притягується до адміністративної відповідальності, підпис ОСОБА_1 про отримання копії постанови від 25 листопада 2019 року.

Відеозаписом, доданим позивачем до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, підтверджується, що відповідач пред`являв позивачу відеозапис адміністративного правопорушення, а саме: рух позивача по узбіччю, однак позивач вважає, що зйомка правопорушення на телефон заборонена і це не є доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, позивач вказує, що пил піднявся через те, що на дорозі ями, відповідач стверджує, що ями відсутні і ним надано доказ того, що позивач рухався по узбіччю. Позивач стверджує, що по узбіччю не їхав, просить назвати причину зупинки. Відповідач зазначає, що причина зупинки - рух по узбіччю, чим позивач порушив ПДР України, правопорушення зафіксоване і відео пред`явлено позивачу, просить позивача пред`явити посвідчення водія, на що позивач зазначає, що він не повинен пред`являти посвідчення водія, пред`явить його в тому разі, якщо відповідач надасть докази вчинення ним адміністративного правопорушення, а надане відповідачем відео - доказом не вважає. Відповідач представився, встановив особу позивача, назвав зміст правопорушення, а саме: не пред`явлення на вимогу поліцейського посвідчення водія, роз`яснив позивачу його права. Позивач документи на вимогу поліцейського, не пред`явив, показав лише паспорт, зазначає, що він повинен надавати документи в разі, якщо щось порушив, а відповідач не пред`явив йому доказів того, що він щось порушив, тому і посвідчення водія він надавати не зобов`язаний, говорить, що зустрінуться в суді, відповідач роз`яснює порядок оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звертається до відповідача на "ти", говорить, що він не має права вимагати документи та відноситься упереджено.

Таким чином, суду доведено, що відповідачем було зупинено транспортний засіб позивача, названа причина зупинки, на вимогу працівника поліції пред`явити посвідчення водія та реєстраційний талон, позивач їх не пред`явив, посилаючись на відсутність з його боку порушення ПДР України.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Також, відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Разом з тим, як вбачається з відеозапису наданого позивачем, останній відмовився пред`явити посвідчення водія для перевірки на вимогу працівника поліції, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі частини першої статті 126 КУпАП.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Так, судом встановлено, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №298154 від 25 листопада 2019 року складена з огляду на непред`явлення позивачем посвідчення водія відповідної категорії, цей факт підтверджується матеріалами справи і встановлено відеозаписом, долученим до матеріалів справи.

Суд вважає за необхідне наголосити, що, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Отже, доводи позивача стосовно необґрунтованості винесення постанови, а саме: факту нездійснення правопорушення, за яке передбачена відповідальність за частиною першою статті 126 КУпАП, спростовуються матеріалами справи.

Водночас, на думку позивача, він мав право не пред`являти посвідчення водія на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною.

Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Окремо варто зауважити, що притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною першою статті 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт руху транспортного засобу по узбіччю не знайшов свого підтвердження під час розгляду вказаної справи.

Будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача та скасування постанови від 25 листопада 2019 року у справі про адміністративне правопорушення судом не встановлено.

Відповідно, враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення (непред`явлення на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія) мали місце, суд не вбачає підстав для скасування постанови серії ДП18 №298154 від 25 листопада 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 по ч.1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, позовна заява є такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд враховує як розподілити між сторонами судові витрати.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В даній справі судові витрати складаються із судового збору.

За статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 87 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Зокрема, Закон № 3674-VI визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору (преамбула Закону).

За статтями 1, 2 цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

У контексті наведених вище законодавчих норм Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 28 листопада 2013 року № 12-рп/2013 зазначив, що гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Відповідно ч.4 ст.288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

В ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" наведено перелік справ за подання яких судовий збір взагалі не справляється, а ст.5 Закону містить перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору при пред`явленні позову до суду.

Позивача звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову даної категорії до суду та за оскарження рішення суду в судах вищих інстанцій.

Згідно ч.5 ст.139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову у повному обсязі, з нього підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 гривень на користь держави.

Згідно ст.286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.9, 14, 77, 122, 123, 243, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, - суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора СРПП Першотравенського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Хрипка Ігоря Миколайовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 768 (семиста шістдесяти восьми) гривень 40 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Третього апеляційного адміністративного суду через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.А.Янжула.