Справа № 686/21643/19
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/21643/19

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

26 грудня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року (повне рішення складено 07 листопада 2019 року о 09 год. 15 хв. у м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖЕД ПМК 2015" (далі - третя особа 1) до Другого відділу державної виконавчої служби м.Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (далі - третя особа 2) про визнання незаконними дій державного виконавця,

В С Т А Н О В И В :

позивач 12.08.2019 звернувся із позовом до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в якому просить визнати незаконними дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Герасимова А. А., щодо вселення, 01.08.2019 ОСОБА_2 в житлову кімнату АДРЕСА_1 , які оформлено Актом державного виконавця від 01.08.2019 про примусове виконання виконавчого листа №686/13976/16-ц виданого 04.06.2019 Хмельницьким міськрайонним судом.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.08.2019 справу передано до Хмельницького окружного адміністративного суду за підсудністю.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.11.2019 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що оскаржувані дії відповідача є незаконними, оскільки не були вчинені на підставі закону і в межах наданих повноважень. Також вказано, що позивач не була стороною виконавчого провадження, а тому виконавець не мав жодного права безперешкодного доступу до її приміщення чи іншого майна.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що будь-яких дій щодо виселення ОСОБА_1 чи позбавлення її права володіння та користування власністю під час проведення виконавчих дій не вчинялося. При цьому, державний виконавець має право, а не обов`язок звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ із заявою щодо роз`яснення рішення, однак рішення суду, яке виконувалось, є абсолютно зрозумілим.

26.12.2019 до суду надійшли заяви представника позивача - Сорбецької Г. В. та представника третьої особи на стороні позивача - Головатого П.О. про розгляд справи без їх участі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

25.02.2019 ухвалою Хмельницького міськрайонного суду по справі №686/13976/16-ц, заяву ОСОБА_2 задоволено. Здійснено поворот рішення Хмельницького міськрайонного суду від 28.10.2016 про виселення ОСОБА_2 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення шляхом вселення її в кімнату АДРЕСА_1 .

Відповідно до виконавчого листа по справі №686/13976/16-ц, виданого Хмельницьким міськрайонним судом 04.06.2019, ухвала Хмельницького міськрайонного суду від 25.02.2019 по справі №686/13976/16-ц набрала законної сили 02.05.2019. Суд вирішив здійснити поворот виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 28.10.2016 про виселення ОСОБА_2 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення шляхом вселення її в кімнату АДРЕСА_1 .

Актом державного виконавця 01.08.2019 стверджено, що при примусовому виконанні виконавчого листа №686/13976/16-ц, виданого Хмельницьким міськрайонним судом 04.06.2019 про здійснення повороту рішення про виселення ОСОБА_2 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення шляхом вселення її в кімнату АДРЕСА_1 , встановлено: "01 серпня здійснено виїзд за адресою, зазначеною у виконавчому документі щодо виконання рішення суду про ОСОБА_2 в кімнату АДРЕСА_1 . В ході вжитих заходів ОСОБА_2 вселено у зазначену кімнату. Рішення суду виконано в повному обсязі".

Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №50307283 від 12.08.2019 у справі про поворот рішення про виселення ОСОБА_2 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення шляхом вселення її в кімнату АДРЕСА_1 , виконавче провадження закінчено у зв`язку з його виконанням.

Отже, позивач, яка не була учасником виконавчого провадження ВП №50307283, оскаржує дії державного виконавця у цьому провадженні, які мали місце 01.08.2019 щодо виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду про поворот виконання рішення суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач довів, що не порушував Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII під час примусового виконання виконавчого листа №686/13976/16-ц, виданого Хмельницьким міськрайонним судом 04.06.2019.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 13 Закону №1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу на праві приватної власності належить житлова кімната АДРЕСА_1 , яку вона придбала за договором купівлі-продажу від 19.03.2019, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та договором купівлі-продажу від 19.03.2019.

26.07.2019 державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Герасимов А. А. повідомив, що виконується рішення Хмельницького міськрайонного суду про поворот виконання рішення у справі №686/13976/16-ц, згідно якого потрібно вселити ОСОБА_2 , яку було виселено за позовом ТОВ "ЖЕД ПМК 2015" у 2016 році.

З пояснень позивача вбачається, що державний виконавець здійснював виконавчі дії у виконавчому провадженні №59307283, в якому вона не є стороною, стягувачем є ОСОБА_2 , а боржником ТОВ "ЖЕД ПМК 2015", тому до неї протиправно вселили сторонню для неї особу.

При цьому, позивачем вказано, що 01.08.2019 близько 10 години державний виконавець разом із ОСОБА_2 шляхом злому вхідних дверей проник до її кімнати та позбавив доступу до неї, замінивши вхідні двері, про що було складено Акт державного виконавця про вселення ОСОБА_2 в житлову кімнату АДРЕСА_1 .

Статтею 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 321 ЦК, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Отже, з наведеного слідує, що право власності гарантується законом та є непорушним. При цьому, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 та 2 ст. 67 Закону №1404-VIII вказано, що державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувача. У разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Вказаною нормою чітко визначено, що державний виконавець виконує рішення примусово у разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що у виконавчому провадженні №59307283, по виконанню якого державним виконавцем вчинено оскаржувані дії стягувачем є ОСОБА_2 , а боржником - ТОВ "ЖЕД ПМК 2015".

При цьому, позивач ОСОБА_1 не була боржником у виконавчому провадженні, а тому, державний виконавець не мав жодного права безперешкодного доступу до її майна.

Разом з тим, примусове проникнення до власності позивача , яка не є ані боржником, ані іншим учасником виконавчого провадження відбулось без відповідного рішення суду.

Таким чином, дії відповідача щодо проникнення до житла позивача є протиправними, оскільки не були вчинені на підставі і в межах наданих повноважень державного виконавця визначених Законом №1404-VIII.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази вжиття відповідачем заходів, зокрема, для зупинення виконання рішення суду та звернення до суду із поданням про роз`яснення рішення суду, щодо виконання рішення суду з метою недопущення порушення прав позивача.

Пунктом 4 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VIII вказано, що до створення умов для безпосереднього доступу державних виконавців, приватних виконавців до державних баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційну інформацію, органи виконавчої влади, що забезпечують ведення таких баз даних та реєстрів, подають відповідну інформацію на письмові запити державних виконавців, приватних виконавців, що надходять у зв`язку з виконавчим провадженням, у триденний строк з дня надходження запиту.

Отже, вказаним Законом передбачено, що державний виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, однак, в даному випадку державним виконавцем жодних заходів для встановлення права власності житлової кімнати, до якою було вселено ОСОБА_2 не здійснювалось.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини "Щокін проти України" (№23759/03 та №37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про "закон", стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі "Шпачек s.r.о." проти Чеської Республіки" (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії" (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Оскільки проникнення у власність особи, яка не є стороною виконавчого провадження, не узгоджується із принципами виконавчого провадження, є протиправним та порушує право на володіння майном.

Таким чином, колегія суддів вважає протиправними дії відповідача щодо вселення, 01.08.2019 ОСОБА_2 в житлову кімнату АДРЕСА_1 , які оформлено Актом державного виконавця від 01.08.2019 про примусове виконання виконавчого листа №686/13976/16-ц виданого 04.06.2019 Хмельницьким міськрайонним судом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги спростовують висновки рішення суду, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 1921,40 грн. судового збору сплаченого згідно квитанції №219 від 12.08.2019 у розмірі 768,40 грн. та квитанції № 220210019 від 13.12.2019 на суму 1153 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року - скасувати та прийняти нову постанову.

Позов задовольнити повністю.

Визнати незаконними дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області щодо вселення, 01 серпня 2019 року ОСОБА_2 в житлову кімнату АДРЕСА_1 , які оформлено Актом державного виконавця від 01 серпня 2019 року про примусове виконання виконавчого листа №686/13976/16-ц виданого 04 червня 2019 року Хмельницьким міськрайонним судом.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (іден. номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу державної виконавчої служби м.Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (, вул. Тернопільська, 13/2, м. Хмельницький) понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 1921,40 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 40 коп.).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з ч. 4 ст.272, 328, 329 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.