Справа № 540/1864/19
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1864/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Мельник О.О.,

за участю представників

позивача Гончарова М.В.

відповідача Яцемирського С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Князегригорівська сільська рада Великолепетиського району Херсонської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі ( далі - відповідач, ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі), у якому просить визнати протиправними і скасувати податкове повідомлення-рішення № 0-2107 форми "Ф" від 18 квітня 2019 року про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік в сумі 10 735,27 грн., податкову вимогу від 12 серпня 2019 року № 4455-17 на суму 10708,82 грн. та рішення про опис майна у податкову заставу від 12 серпня 2019 року №4455-17.

Ухвалою суду від 26.09.2019 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 08.10. 2019 р.

Протокольною ухвалою суду від 08.10.2019 р. відкладено розгляд справи до 19.11.2019 року.

У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному у період з 12 по 21 листопада 2019 р., розгляд справи 19.11.2019 р. не відбувся, визначено наступну дату судового засідання 03.12.2019 року.

Протокольною ухвалою суду від 03.12.2019 року закінчено підготовче провадження у справі, розпочато розгляд справи по суті, оголошено перерву в судовому засіданні до 21.12.2019 року.

Протокольною ухвалою суду від 21.12.2019 р. оголошено перерву в судовому засіданні до 23.12.2019 р.

В судовому засіданні 23.12.2019 р. проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Вказані вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником об`єкта нерухомого майна, а саме, вівчарника, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ( наділі - об`єкт нерухомого майна). Разом з тим, даний об`єкт нерухомого майна відповідно до статей 60,63 Сімейного кодексу України є об`єктом спільної сумісної власності, оскільки придбаний позивачем у період шлюбу з ОСОБА_2 , що стало підставою для укладання у березні 2009 року між подружжям в усній формі договору щодо використання будівлі вівчарника у сільськогосподарської діяльності дружини ОСОБА_2 , яка зареєстрована фізичною особою-підприємцем за основними видами діяльності по КВЕД - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. З огляду на вказане, позивач стверджує, що вівчарник є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника - ФОП ОСОБА_3 , призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, і тому в силу положень пункту "ж" п.п. 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, чим підтверджується протиправність та необґрунтованість податкове повідомлення-рішення № 0-2107 форми "Ф" від 18 квітня 2019 року про нарахування ОСОБА_1 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік в сумі 10735,27 грн. Крім того, позивач вказує на те, що рішення Князегригорівської сільської ради Великолепетиського району від 23 червня 2017 року № 260 про встановлення місцевих податків на території Князегригорівської сільської ради з 01.01.2018 р. прийнято з порушенням вимог статтей 7, 9, 12, 13, 35 та 36 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Щодо протиправності оскаржуваних податкової вимоги від 12.08.2019 р. № 4455-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 12.08.2019 року № 4455-17, то позивач зазначає, що грошове зобов`язання в сумі 10 735,27 грн., визначене оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, не є узгодженим протягом строку оскарження рішень, прийнятих контролюючим органом у розумінні приписів пп.14.1.153., 14.1.155., 14.1.175., п.14.1 ст.14, 59, 88, 89 ПК України, а тому податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються.

16.10.2019 р. відповідач надав суду відзив на позов, яким заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідно до вимог ст. 266 ПКУ та на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яким позивачу на праві приватної власності належить нежитлова будівля (вівчарник), та рішення Князе-Григорівської сільської ради від 23.06.2017 № 260, яким встановлена ставка податку на об`єкти нежитлової нерухомості у розмірі 0,5 %, що свідчить про його правомірність. При цьому, відповідач вказує, що позивач не зареєстрований фізичною особою - підприємцем, а тому до нього не можна застосувати положення пп. "ж" пп. 266.2.2. п. 266.2. ст. 266 ПКУ. Крім того, відповідач зазначає, що за даними ІКП за позивачем станом на 11.08.2019 обліковується податковий борг у сумі 10708,82 грн. з податку на майно, відмінне від земельної ділянки, а тому оскаржувані податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу прийняті відповідно до чинного законодавства.

Третя особа не скористалась своїм правом та не надала суду пояснення.

Дослідивши подані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вказує наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.03.2019 р. за № 22037824, зробленого КП " Каховське бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради, за позивачем зареєстрована на правах приватної власності із часткою 1/1 нежитлова будівля, вівчарник, площею 576,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності САВ 625608 від 02.03.2009 р.

18.04.2019 р. Головне управління ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі на підставі п.п.54.3.3. п. 54.3. ст. 54 ПК України, відповідно до підпунктів 266.7.1., 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 ПК України визначило позивачу податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік в загальній сумі 10 735,27 грн., шляхом прийняття податкового повідомлення - рішення № 0-2107 форми "Ф" від 18.04. 2019 р., яке позивач отримав 16.05.2019 р., про що свідчить його підпис на корінці вказаного рішення.

В подальшому, 12.08.2019 р. ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі прийнято податкову вимогу № 4455-17, яким повідомлено ОСОБА_1 , що станом на 11.08.2019 року сума податкового боргу становить 10 708,82 грн., у т.ч. податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачен. фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" за основним платежем 10 708,82 грн.

Також 12.08.2019 р. ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі відповідно до статі 89 р.ІІ Податкового кодексу України прийнято рішення № 4455-17 про опис майна у податкову заставу.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини по суті, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим Кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (надалі - ПК України).

Згідно з п.п.16.1.4., п.16.1. ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набув чинності з 01.01.2015, статтю 266 Податкового кодексу України викладено у новій редакції, якою передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 цього Кодексу платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1. пункту 266.1 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

Зокрема, підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України у редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII, чинній у базовому податковому періоді - 2018 році, визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу ХIV ПК не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін "сільськогосподарський товаровиробник" має інше змістовне навантаження.

При цьому, суд вказує, що звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги (підпункт "г" пункту 30.9 статті 30 ПК України ).

Відповідно до пункту 30.2 цієї статті 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Отже, пільга, встановлена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, що позивачу на праві приватної власності належить нежитлова будівля - вівчарня, яка є будівлею, призначеною для використання у сільськогосподарській діяльності, що відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України не підлягає доказуванню.

При цьому, час розгляду справи представником позивача не заперечувалось, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником.

Натомість, за позицією позивача, спірний об`єкт нерухомого майна - вівчарня перебуває у спільній сумісній власності подружжя Ведмедських, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 видане 23 червня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Великолепетиського районного управління юстиції Херсонської області. При цьому, з березня 2009 р. за усною їх згодою вівчарня фактично використовується дружиною ОСОБА_2 , яка є сільськогосподарським товаровиробником з кодами видів економічної діяльності: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів (основний); 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами тощо, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 14 грудня 2005 року №0000465, що в силу положень пункту ж підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України звільняє даний об`єкт нерухомого майна від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Надаючи правову оцінку вказаній позиції позивача суд зазначає про таке.

Підпунктом 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб: а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

При цьому, слід зазначити, що фізичні особи - співвласники житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебуває у їх спільній сумісній власності, але не поділена в натурі, не позбавлені права повідомляти контролюючий орган за місцем реєстрації про визначеного за їх згодою платника податку на нерухоме майно, звернувшись із письмовою заявою за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника житлової та/або нежитлової нерухомості.

Також, відповідно до положень п.п.266.7.3 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Проте, доказів таких звернення до контролюючого органу позивач суду не надав.

При цьому, суд звертає увагу, що наявне в матеріалах справи листування між позивачем та відповідачем, а також між дружиною позивача ОСОБА_2 та відповідачем свідчать про звернення позивача та його дружини до контролюючого органу щодо незастосування до ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік після прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Крім того, вказане листування за своїм змістом не містить вирішення контролюючим органом питання щодо проведення перерахунку суми податку у разі розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що об`єкт нерухомості, а саме: вівчарник, який на праві приватної власності належить позивачу, не підпадає під дію пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а відтак підлягає оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який визначений статтею 266 Податкового кодексу України.

Щодо доводу позивача про порушення Князегригорівською сільською радою Великолепетиського району вимог статей 7, 9, 12, 13, 35 та 36 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" при прийняті рішення від 23.06.2017 р. № 260 "Про встановлення місцевих податків на території Князегригорівської сільської ради з 01.01.2018 року", то суд враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням двадцять четвертої сесії сьомого скликання Князегригорівської сільської ради Великолепетиського району від 23.06.2017 року № 260 встановлено на території Князегригорівської сільської ради з 01.01.2018 р. місцеві податки, зокрема, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ( додаток 4 до цього рішення). При цьому, вирішено оприлюднити дане рішення в засобах масової інформації до 15 липня 2017 року ( пункт 2 даного рішення). Рішення набирає чинності з 01.01.2018 року ( пункт 3 даного рішення).

Відповідно до пп. 12.3.3. пункту 12.3.статті 12 ПК України копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них. Контролюючі органи не пізніше 10 липня поточного року складають зведену інформацію про розмір та дату встановлення ставок місцевих податків та зборів на відповідних територіях та подають її в електронній формі центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Отже, з урахуванням приписів пп. 12.3.3. пункту 12.3.статті 12, п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України контролюючий орган обчислює суму податкового зобов`язання з місцевих податків на основі інформації з отриманих від органів місцевого самоврядування рішень про встановлення місцевих податків та зборів та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому, суд зазначає, що предметом оскарження у цій справі є виключно податкове повідомлення-рішення відповідача від 18.04.2019 року, прийняте ним на виконання своїх функцій шляхом реалізації повноважень, передбачених підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 та підпунктом 266.7.1. пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України щодо визначення податкового зобов`язання. Правомірність рішення органу місцевого самоврядування, яким встановлено місцеві податки на території Князегригорівської сільської ради з 01.01.2018 року не є предметом оскарження в цій справі, повноваження міських (селищних, сільських) рад в частині встановлення місцевих податків і зборів хоча і визначені в тому числі Податковим кодексом України, проте є виключною "правовстановлюючою" компетенцією цих органів, правомірність реалізації якої не має перевірятися в межах цієї справи.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 травня 2019 року, справа №825/1496/17, адміністративне провадження №К/9901/1259/17 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

При цьому, суд вказує, що в Конституції України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59).

Згідно з частиною першою статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

В межах спірних правовідносин прийняте Князегригорівською сільською радою Великолепетиського району рішення від 23 червня 2017 року № 260 " Про встановлення місцевих податків на території Князегригорівської сільської ради з 01.01.2018 року" є нормативно-правовим актом, приписи якого, зокрема, встановлюють для позивача права та обов`язки, є способом реалізації владних управлінських функцій радою як суб`єктом владних повноважень у відповідності до комплексного правового регулювання в межах розсуду цього органу, з урахуванням інтересів членів територіальної громади та кожного члена цієї громади, а також згідно з приписами підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що доказів скасування в судовому або іншому порядку рішення Князегригорівської сільської ради Великолепетиського району від 23 червня 2017 року № 260 " Про встановлення місцевих податків на території Князегригорівської сільської ради з 01.01.2018 року" сторонами не надано, а тому вказане рішення Князегригорівської сільської ради є обов`язковим як для позивача, так і для відповідача у справі.

Отже, суд дійшов висновку, що вищевказаний довід позивача є необґрунтованим, оскільки при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення податковий орган, як суб`єкт виконавчої влади, застосував чинне рішення органу місцевого самоврядування.

Щодо доводу позивача про відсутність у пункті 5.1. розділу 5. "Ставки податку" додатку № 4 до рішення Князегригорівської сільської ради від 23 червня 2017 року №260 розміру ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для такого об`єкту нежитлової нерухомості як - нежитлова будівля, вівчарник, то суд вважає його необґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до п.266.5.1 ст.266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Як вбачається із розділу ІІ " Об`єкт оподаткування" додатку 4 до рішення Князегригорівської сільської ради Великолепетиського району від 23 червня 2017 року № 260 " Про встановлення місцевих податків на території Князегригорівської сільської ради з 01.01.2018 року", то до переліку об`єктів оподаткування віднесено будівлі промисловості та склади ( підпункт "г" пункту 2.1 р. ІІ додатку 4 до рішення). При цьому, розділом 5. "Ставки податку" додатку № 4 до цього рішення встановлено ставку 0,5 до мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018 р. щодо об`єктів нежитлової нерухомості за певними типами об`єктів нежитлової нерухомості, за виключенням суб`єктів господарювання побутового призначення ( ставка 0,3 до мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018 р.) та щодо будівель комунальної власності ( ставка 0 до мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018 р.).

Крім того, суд зауважує, що спірна сума податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 10 735,27 грн., обчислена з урахуванням загальної площі нерухомого майна 576,7 кв.м., ставки 0,5 % до мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018 р.( 3723,00 грн.), що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування та узгоджується з вказаними приписами ПК України.

Враховуючи наведені норми, та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі правомірно визначено позивачу суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, за 2018 рік в сумі 10735,27 грн., а тому відсутні підстави для визнання податкового повідомлення-рішення № 0-2107 форми "Ф" від 18.04.2019 р. протиправним та скасування.

Щодо заявленої вимоги про скасування податкової вимоги від 12 серпня 2019 року № 4455-17 на суму 10708,82 грн., то суд враховує наступне.

Визначення поняття податкової вимоги наведене у підпункті 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України, згідно з яким податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Статтею 59 Податкового кодексу України визначені загальні положення, що висуваються до податкової вимоги.

Так, згідно із пунктом 59.1 цієї статті у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункт 59.3 статті 59 ПК України).

Пунктом 59.4 статті 59 ПК України передбачено, що податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 59.5 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Наведені норми в своїй сукупності виставляють такі умови для винесення податкової вимоги, як, зокрема, наявність у платника податку податкового боргу, а також зазначення інформації про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави.

Як підтверджується матеріалами справи, за даними ІКП позивача за платежем " Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачен. фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" станом на 11.08.2019 обліковується податковий борг у сумі 10708,82 грн., який складається з суми податкового зобов`язання 10 735,27 грн. нарахованого за податковим повідомленням-рішенням № 0-2107 форми "Ф" від 18 квітня 2019 року, з терміном сплати 15.07.2019 р., зменшеної на суму переплати 26,45 грн.

Відповідно до підпункту 266.10.1. пункту 266.10. статті 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується: а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

При цьому, суд вказує, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. ( абз. четвертий пункту 56.18 статті 56 ПК України).

Як зазначалось вище, податкове повідомлення - рішення № 0-2107 від 18.04.2019 р., яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 10 735,27 грн., позивач отримав особисто 16.05.2019 р., про що свідчить його підпис на корінці даного рішення.

Натомість, позивачем не надано суду доказів того, що на момент прийняття оскаржуваної податкової вимоги 12.08.2019 р. сума податкового зобов`язання у розмірі 10 708,82 грн., визначена вказаними податковим повідомленням-рішенням № 0-2107 від 18 квітня 2019 року, була сплачена позивачем у строки, встановлені підпунктом 266.10.1. пункту 266.10. статті 266 ПК України, або оскаржена в судовому порядку.

Отже, вказані обставини свідчать про наявність у відповідача законних підстав для прийняття оскаржуваної податкової вимоги від 12 серпня 2019 року № 4455-17, а тому відсутні підстави для визнання її протиправною та скасування.

Щодо вимоги про скасування рішення про опис майна у податкову заставу від 12 серпня 2019 року №4455-17, то суд зазначає про таке.

Відповідно до п.п. 89.1.2 п. 89.1 ст. 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. ( абз. 3 пункту 89.3 статті 89 ПК України).

Враховуючи, що на момент прийняття рішення про опис майна у податкову заставу за даними ІКП позивач мав податковий борг, тому у відповідача були законі підстави для його прийняття.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність прийнятих ним рішень, а позивачем не надано доказів на їх спростування, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 , e-mail ІНФОРМАЦІЯ_1) до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (місце знаходження 73026, м. Херсон, пр. Ушакова, 75, , e-mail ), третя особа - Князегригорівська сільська рада Великолепетиського району Херсонської області (місце знаходження 74530, Херсонська область, Великолепетиський район, с. Князе-Григорівка, вул. Адамяна, 4, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 02 січня 2020 р.

Суддя Дубровна В.А.

кат. 111031101