Справа № 589/4822/19
Суддя: Курбанова А. Р.
Дата ухвалення: 2019-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 589/4822/19
Провадження № 2-а/589/103/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі головуючого - судді Курбанової А.Р., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП № 4 Шосткинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Гоя Олексія Віталійовича про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до інспектора СРПП № 4 Шосткинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Гоя Олексія Віталійовича, в якому просить визнати дії відповідача щодо складання постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №019848 від 05.11.2019р. та накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, протиправними, скасувати вказану постанову та закрити провадження у справі.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначає, що вищезазначена постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, інспектором поліції не дотримано процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка передбачена ст. 278, 279 КУпАП. Також вказує, що у інспектора поліції не було підстав для зупинки його транспортного засобу і перевірки документів, а тому вимоги щодо надання посвідчення водія були незаконними, а відмова позивача їх надати - правомірною.

Крім того, інспектором патрульної поліції Гой О.В. винесено оскаржувану постанову на місці зупинки транспортного засобу та проігноровано вимоги КУпАП щодо розгляду справи за місцем вчинення правопорушення, що відповідно до Рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015 в системному аналізі положень ст. 276 КУпАП передбачає розгляд справи за місцем знаходженням відповідного органу, уповноваженого законом розглядати такі справи. Таким чином, на думку ОСОБА_1 , працівником патрульної поліції винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності без фактичного розгляду справи та з`ясування обставин, що мають значення для її вирішення, що в свою чергу призвело до порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та не дотримання його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Відповідач відзиву на позов з викладенням заперечень проти позову не надав.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою інспектора СРПП № 4 Шосткинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Гоя Олексія Віталійовича ДПО18 №019848 від 05.11.2019р. до позивача було застосовано адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Згідно з постановою від 05.11.2019р. ОСОБА_1 по вул. Пушкіна в смт. Вороніж, Шосткинського району , Сумської області, керував мопедом «Mustang», не маючи при собі посвідчення водія, чим порушим вимоги п. 2.1 "а" ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.

Аналізуючи доводи позову, суд вважає за необхідне, передусім, зупинитися на наступному.

Відповідно до ст. 14 Закону України від 30.06.1993 № 3353-XII «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно зі ст. 16 вказаного Закону визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема встановлено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія.

В свою чергу, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 32 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав). На наявність інших підстав, визначених ст. 32 цього Закону, для перевірки відповідачем посвідчення водія інспектор не вказував.

В свою чергу, пунктом 2.1 "а" ПДР встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з п. 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

В свою чергу, відповідно до вимог ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, що має були доведено належними та допустимими доказами.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення повинні міститися докази того, що у інспектора поліції були достатні підстави вважати, що особа вчинила або мала намір вчинити правопорушення, що в свою чергу було б правомірною підставою для зупинки транспортного засобу та вимоги щодо пред`явлення посвідчення водія.

Лише при таких обставинах можна вважати, що посадовою особою при розгляді справи про адміністративне правопорушення достовірно з`ясовано обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, та на законних підставах винесено постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Такі висновки суду узгоджуюється і з позицією Верховного Суду при застосуванні наведених норм у постанові від 15.03.2019р. у справі №686/11314/17.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідач зазначеного обов`язку не виконав, зокрема, не надав суду доказів того, що відносно позивача була винесена постанова про притягнення його до відповідальності за будь-яке інше порушення, вчинення якого могло б стати підставою для зупинки транспортного засобу позивача. Таким чином, відповідачем не доведено наявності підстав вважати, що позивач вчинив правопорушення, яке могло бути підставою для вимоги працівником поліції пред`явити документи.

Наведене, в свою чергу, свідчить про відсутність обов`язку у позивача виконати ці вимоги, пред`явивши посвідчення водія. З огляду на викладене, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП.

Більш того, у зв`язку із неподанням відповідачем відзиву на позов без поважних причин, у відповідності до ч. 4 ст. 159 КАС України такі дії відповідача кваліфікуються судом як визнання позову.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність і законність постанови по справі про адміністративне правопорушення, тому слід скасувати вищезазначену постанову інспектора поліції Гой О.В.

При цьому, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, а також з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю, у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, при цьому, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні інших вимог позивача щодо визнання протиправними дій інспектора патрульної поліції, оскільки такі не забезпечать ефективного захисту його порушених прав, останні вже в повній мірі відновлені за рахунок скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Щодо інших доводів позивача за якими, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року, останній стверджує, що відповідач не мав права приймати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, зважаючи на те, що ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, і ці поняття не є тотожними, слід зазначити наступне.

Дійсно, Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте, з 08 серпня 2015 року (тобто після ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище Рішення) набрав чинності Закон України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення (стаття 222 КУпАП).

Наведеним вище Законом України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року внесені зміни і до статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від складання протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Слід також зазначити, що Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року законодавець позбавив осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху права на складання протоколу, віднісши їх розгляд до скороченого провадження.

Аналізуючи наведені вище норми Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд дійшов висновку, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом № 596-VІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений Закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов`язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

З урахуванням викладеного наведені доводи позивача до уваги судом не приймаються.

Таким чином, позов слід задовольнити частково, а судові витрати слід компенсувати за рахунок держави в порядку ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 241, 246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДПО18 №019848 від 05.11.2019р., винесену інспектором СРПП №4 Шосткинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області лейтенантом поліції Гоєм Олексієм Віталійовичем про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 126 КУпАП - закрити.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом протягом десяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 272 КАС України.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області А.Р.Курбанова