Справа № 420/5527/19
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2019-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5527/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Бойко О.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України патрульної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди,-

І. Суть спору:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції України патрульної поліції в Одеській області в якому просив:

1. Визнати неправомірною бездіяльність відповідача Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області, яка виразилась у невиконанні своїх службових обов`язків, а саме не реагуванні на виклик про скоєння кримінального правопорушення та невиїзд на місце скоєння кримінального правопорушення за чотири кратним викликом ОСОБА_1 , які мали місце 10 січня 2019 року у м. Одеса за адресою вул. Кримська 82.

2. Визнати неправомірною дією відповідача Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області, яка виразилась у підробці дати написання відповіді №161зі/41/13/03/03-19, яка виразилась у внесенні у офіційну відповідь відомостей, які не відповідають дійсності, створенні дати написання документу заднім числом.

3. Визнати неправомірною дією відповідача - Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області, яка виразилась у неправомірній відмові у наданні інформації на запит ОСОБА_1 від 27.02.2019 року та що відображено у офіційній відповіді від 05.03.2019 року за №161зі/41/13/03/03-19.

4. Визнати неправомірною бездіяльність ненадання відповіді відповідача Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області, у строки та спосіб, передбачені вимогами ЗУ «Про звернення громадян», у порядку якого відповідач мав намір розглядати інформаційний запит Стеценка Т.Ф. від 27.02.2019 р. та про що сповістив офіційною відповіддю за № 161зі/41/13/03/03-19.

5. Стягнути з відповідача Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області, на користь позивача ОСОБА_1 компенсацію завданих матеріальних збитків у розмірі 30 000 (тридцять тисяч),00 гривень у які покладено вартість віднятого у кримінальний спосіб інструменту та 24000 (двадцять чотири тисячі),00 гривень за несплачені аліменти дітям.

6. Стягнути з відповідача Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області, на користь позивача ОСОБА_1 компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 69000(шістдесят дев`ять тисяч гривень),00.

28.12.2019 р ухвалою суду закрито провадження в частині позовних вимог, а саме: «Стягнення з відповідача Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області, на користь позивача ОСОБА_1 компенсацію завданих матеріальних збитків у розмірі 30 000 (тридцять тисяч),00 гривень у які покладено вартість віднятого у кримінальний спосіб інструменту та 24000 (двадцять чотири тисячі),00 гривень за несплачені аліменти дітям».

ІІ. Аргументи сторін

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Позивач 10.01.2019 р. за телефоном 102 наряд поліції для оперативного припинення злочинних дій з боку правопорушника, припинення примусового відчуження власності позивача та запобігання інших кримінальних наслідків правопорушення, тобто виконання дій передбачених Законом України «Про Національну поліцію».

За 30 хв. патрульний наряд не прибув до зазначеного місця події.

Не прибув наряд поліції й після повторного телефонування за номером 102 й повторного виклику поліції ще за 30 хвилин.

На третє телефонування за номером 102 позивачу було обіцяно вислати машину патрульного наряду, яка також не прибула.

Минулих двох годин з моменту першого виклику позивачем поліції вистачило за для доведення правопорушником до кінця запланованого правопорушення та відчуження власності позивача.

Позивач зазначив, що протягом всього часу очікування патрульної поліції була досить погана погода, йшов дощ зі снігом, віяла хуртовина й протягом двох годин позивач був вимушений безглуздо знаходитись на вулиці очікуючи патрульну поліцію.

З приводу не реагування на виклик та невиїзд до місця скоєння правопорушення до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області на електронну адресу . яка була взята з офіційного сайту патрульної служби http://patrol.police.gov.ua, 27.02.2019 р. направлено письмовий запит про пояснення причин не реагування на виклик та невиїзд до місця скоєння злочину, відповіді на який відповідачем не було надано у передбачений законом «Про доступ до публічної інформації» строк з приводу чого, 05.03.2019 р. було повторно направлено зазначений запит, на який також не було відповіді.

Так після отримання відповіді за №157зі/41/6/05/-2019 від 12.03.2019 р. із ДПП Національної поліції України та після ще одного запиту до відповідача від 12.03.2019 р. позивачу на електронну пошту надійшло повідомлення відповідача про направлення йому відповіді раніше на зазначену адресу. Проте а ні на електрону пошту а ні на звичайну відповіді позивачу не надходило.

Відповідь на тричі наданий запит позивачем отримана 18.03.2019 р. при цьому на думку позивача лист був утворений із недостовірної інформації дати написання, тобто заднім числом та направлено на адресу позивача після третього звернення, що підтверджується роздруківкою з сайту поштового перевізника службою відстеження відправлень та що свідчить, що відповідач не тільки не виконує свої обов`язки та не реагує на виклики, а ще й підробляє інформацію у документах.

Крім того, позивач зазначив, що відповідач у відповіді із датою створення від 05.03.2019 р. за №161зі/41/13/03/03-19 зазначив, що запит інформації позивачем не відповідає визначенню публічної інформації згідно з ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки такою є лише інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень. Оскільки при виклику поліції 10.01.2019 р. відповідач не реагував та не прибув до міста виклику то звичайно він не створював та не відображав інформацію щодо цієї події кримінального правопорушення.

Однак, позивач вважає, що завдяки бездіяльності відповідача вираженій в не реагуванні на виклик та невиїзд на місце скоєння правопорушення були створені перешкоди у відкритті провадження за фактом скоєного 10.01.2019 р. правопорушення та змусило позивача вчиняти додаткові дії для початку досудового розслідування за фактом скоєного 10.01.2019 р. правопорушення, що виразилось із відповідним зверненням до суду.

Позивач зазначив, що бездіяльність відповідача сприяла скоєнню кримінального правопорушення у відношенні позивача, втраті особистого майна вартістю понад 6000 грн. про що зазначено у заяві про скоєння правопорушення, яка є для позивача істотним матеріальним збитком призвела до порушення звичайного способу життя адже позивач був позбавлений професійного інструменту та обладнання, яким заробляв на життя. Також бездіяльність відповідача заподіяла тривалої моральної шкоди та страждань.

Крім того, матеріальний достаток позивача включав обов`язок перед Законом та дітьми, який був порушений неможливістю сплатити аліментів на утримання дітей протягом тривалого часу. Неможливість підтримувати матеріально дітей також важким тягарем поклалось на життя та звички позивача на тривалий час та надало моральних та фізичних страждань, емоційного занепаду та горю.

Позивач у позові просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, з підстав викладених у позові.

11.11.2019 р. ухвалою Одеський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

18.12.2019 р. через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якій він просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав викладених у відзиві.

В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що співробітниками УПП в Одеській області ДПП було відпрацьовано виклики позивача, які були розподілені уповноваженими працівниками на відповідача. Отже доводи позивача з цього приводу є необґрунтованими.

Також представник відповідача зазначив, що розгляд запиту позивача від 27.02.2019 р. про нібито отримання публічної інформації , той цей запит по своїй суті був зверненням так як вимагав перевірки зазначених у ньому відомостей та встановлення викладених у ньому обставин, встановлення осіб, відповідальних за виконання завдань щодо відпрацювання викликів позивача, встановлення наявності чи відсутності в їх діяннях факту порушення своїх службових обов`язків тощо.

Таким чином, на думку позивача, правомірно було відмовлено у розгляді його звернення як запиту про надання публічної інформації.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Справу суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши письмові докази, якими вони обґрунтовуються, суд робить висновок, що адміністративний позов належить до задоволення частково. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

ІІІ. Обставини, встановлені судом.

Так суд, встановив, що 10.01.2019 р. о 13.50 год. до відділу служби « 102» від позивача надійшло повідомлення про те, що за адресою АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 82 на першому поверсі конфлікт з господарем квартири, не віддає будівельні матеріали, гроші, очікує поліцію. Дане повідомлення зареєстровано до журналу Єдиного обліку за №1021 від 10.01.2019 р.

10.01.2019 р. о 14.21 год. до відділу служби « 102» від позивача надійшло повідомлення про те, що за адресою АДРЕСА_2 на першому поверсі, повторний виклик,просять наряд поліції з приводу конфлікту з власником квартири. Дане повідомлення приєднано до журналу Єдиного обліку за №1021 від 10.01.2019 р.

10.01.2019 р. о 14.56 год. до відділу служби « 102» від позивача надійшло повідомлення про те, що за адресою АДРЕСА_2 82 на першому поверсі, просять швидше наряд поліції з приводу конфлікту з власником квартири. Дане повідомлення приєднано до журналу Єдиного обліку за №1031 від 10.01.2019 р.

10.01.2019 р. о 15. год. до відділу служби « 102» від позивача надійшло повідомлення про те, що за адресою АДРЕСА_2 82 на першому поверсі, за даною адресою проживає нібито працівник поліції котрий автоматом погрожував позивачу та заставляв робити ремонт у його квартирі після закінчення роботи вигнав , не відав гроші та інструмент. Дане повідомлення приєднано до журналу Єдиного обліку за №1031 від 10.01.2019 р.

Суд встановив, що зазначені обставини наведені у листі Головного управління Національної поліції в Одеській області Суворовський відділ поліції в м. Одесі від 19.03.2019 №39/446/зі/еп (а.с.11).

27.02.2019 р. позивач з заявою звернувся до Начальника Управління патрульної поліції в Одеській області Рибак Ю.В. в якій просив надати інформацію щодо бездіяльності працівників патрульної поліції, яка мала місце 10.01.2019 р. за фактом його чотири кратного звернення до поліції (а.с.13).

Зазначена заява була направлена позивачем на електронну адресу . яка була взята з офіційного сайту патрульної служби http://patrol.police.gov.ua, 27.02.2019 р. направлено письмовий запит про пояснення причин не реагування на виклик та невиїзд до місця скоєння злочину, відповіді на який відповідачем не було надано у передбачений законом «Про доступ до публічної інформації» строк з приводу чого, 05.03.2019 р. було повторно направлено зазначений запит, на який також не було відповіді.

Так після отримання відповіді за №157зі/41/6/05/-2019 від 12.03.2019 р. із ДПП Національної поліції України та після ще одного запиту до відповідача від 12.03.2019 р. позивачу на електронну пошту надійшло повідомлення відповідача про направлення йому відповіді раніше на зазначену адресу. Проте а ні на електрону пошту а ні на звичайну відповіді позивачу не надходило.

Відповідь на тричі наданий запит позивачем отримана 18.03.2019 р. при цьому на думку позивача лист був утворений із недостовірної інформації дати написання, тобто заднім числом та направлено на адресу позивача після третього звернення, що підтверджується роздруківкою з сайту поштового перевізника службою відстеження відправлень та що свідчить, що відповідач не тільки не виконує свої обов`язки та не реагує на виклики, а ще й підробляє інформацію у документах.

Відповідач у відповіді від 05.03.2019 р. за №161зі/41/13/03/03-19(а.с.16-17) зазначив, що запит інформації позивачем не відповідає визначенню публічної інформації згідно з ст..1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки такою є лише інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень. Тобто відповідач зазначив, що за своїм змістом зазначений запит є зверненням громадянина, оскільки потребує проведення перевірки інформації, яка в ньому значиться. А тому звернення позивача має бути розглянуто у порядку та в строки визначені Законом України «Про звернення громадян».

Крім того, у листі зазначено, що отримавши запит позивача щодо надання зазначеної інформації стосовно можливого порушення службової дисципліни працівниками УПП в Одеській області ДПП під час подій, які мали місце 10.01.2019 р., виконавцем було встановлено, що для надання запитуваної інформації, розпорядник має встановити особу працівника УПП в Одеській області ДПП, тобто необхідно проведення додаткового змістовного аналізу подій та обставин, які зазначені в запиті позивача.

Вирішуючи питання щодо правомірності вимог позивача суд виходить з наступного.

ІV Джерела права та висновки суду.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI, публічна інформація - це відображена та документована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону є:

- суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

- юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

- особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

- суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Згідно з ст.19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Системний аналіз норм вказаного закону дає підстави вважати, що доступ до публічної інформації, крім передбаченої цим Законом публічної інформації з обмеженим доступом, щодо якої існує спеціальний порядок її поширення, можливо за допомогою двох способів, а саме: отримання такої інформації з загальнодоступних встановлених законом джерел оприлюднення суб`єктами владних повноважень публічної інформації, або за результатами надання такої інформації - у відповідь на конкретне відповідне звернення особи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, якщо не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Також, статтею 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" забезпечено право запитувача інформації на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації. Відповідно до частини 2 наведеної статті встановлено, що запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірною бездіяльність відповідача Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області, яка виразилась у невиконанні своїх службових обов`язків, а саме не реагуванні на виклик про скоєння кримінального правопорушення та невиїзд на місце скоєння кримінального правопорушення за чотири кратним викликом ОСОБА_1 , які мали місце 10 січня 2019 року у м. Одеса за адресою вул. Кримська 82, суд робить висновок, що вона належить до задоволення виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України "Про Національну поліцію" Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ч.1 ст. 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Суд встановив, що позивач тричі викликав наряд поліції на місце скоєння правопорушення. Виклики позивачем наряду поліції зафіксовані в журналі Єдиного обліку, що підтверджується листом Головного управління Національної поліції в Одеській області Суворовський відділ поліції в м. Одесі від 19.03.2019 №39/446/зі/еп (а.с.11).

В матеріалах справи наявна ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 01.07.2019 р. пол. справі №523/3181/19, якою зобов`язано посадових осіб Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за заявою позивача від 10.01.2019 р. (а.с.46).

Щодо позовних вимог про визнання неправомірною дією відповідача, яка виразилась у неправомірній відмові у наданні інформації на запит ОСОБА_1 від 27.02.2019 року та що відображено у офіційній відповіді від 05.03.2019 року за №161зі/41/13/03/03-19 та визнання неправомірною бездіяльність ненадання відповіді відповідача, у строки та спосіб, передбачені вимогами ЗУ «Про звернення громадян», у порядку якого відповідач мав намір розглядати інформаційний запит Стеценка Т.Ф. від 27.02.2019 р. та про що сповістив офіційною відповіддю за № 161зі/41/13/03/03-19, суд робить висновок, що вони належать до задоволення виходячи з наступного.

Відповідач у відповіді від 05.03.2019 року за №161зі/41/13/03/03-19 не надав позивачу запитувану інформацію посилаючись на те, що позивач повинен звернутися у відповідності вимог ЗУ «Про звернення громадян».

Згідно з ст.19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Таким чином, суд зазначає, що заява позивача відповідає вимогам ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" .

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача, на користь позивача ОСОБА_1 компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 69000(шістдесят дев`ять тисяч гривень),00 грн. суд робить висновок, що вона належить до задоволення частково виходячи з наступного.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховним Судом від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14, яка, в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, враховується судом.

За приписами п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач зазначив, що матеріальний достаток позивача включав обов`язок перед Законом та дітьми, який був порушений неможливістю сплатити аліментів на утримання дітей протягом тривалого часу. Неможливість підтримувати матеріально дітей також важким тягарем поклалось на життя та звички позивача на тривалий час та надало моральних та фізичних страждань, емоційного занепаду та горю.

Таким чином, суд робить висновок, що у зв`язку з бездіяльністю відповідача позивачу завдано моральну шкоду у розмірі 6000,00 грн.

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірною дією відповідача, яка виразилась у підробці дати написання відповіді №161зі/41/13/03/03-19, яка виразилась у внесенні у офіційну відповідь відомостей, які не відповідають дійсності, створенні дати написання документу заднім числом, суд робить висновок, що вона не належить до задоволення.

Оскільки позивач не довів та в матеріалах справи відчутні докази підробки дати написання відповіді №161зі/41/13/03/03-19.

Згідно з п.3 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд робить висновок, що позовні вимоги не належать до задоволення частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 4063,60 грн., що підтверджується квитанціями № 52970 від 10.07.2019 р., №2044 від 04.08.2019 р.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.2, 77, 90, 255, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати неправомірною бездіяльність відповідача Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області, яка виразилась у невиконанні своїх службових обов`язків, а саме не реагуванні на виклик про скоєння кримінального правопорушення та невиїзд на місце скоєння кримінального правопорушення за чотири кратним викликом ОСОБА_1 , які мали місце 10 січня 2019 року у м. Одеса за адресою вул. Кримська 82.

2. Визнати неправомірною дією відповідача - Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області, яка виразилась у неправомірній відмові у наданні інформації на запит ОСОБА_1 від 27.02.2019 року та що відображено у офіційній відповіді від 05.03.2019 року за №161зі/41/13/03/03-19.

3. Визнати неправомірною бездіяльність ненадання відповіді відповідача Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області, у строки та спосіб, передбачені вимогами ЗУ «Про звернення громадян», у порядку якого відповідач мав намір розглядати інформаційний запит Стеценка Т.Ф. від 27.02.2019 р. та про що сповістив офіційною відповіддю за № 161зі/41/13/03/03-19.

4. Стягнути з відповідача Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області, на користь позивача ОСОБА_1 компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 6000( шість тисяч),00 грн.

5. У решті позовних вимог відмовити.

6. Стягнути з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 3073 (три тисячі сімдесят три),60 грн.

7. Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

8. Позивач- ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області, адреса: вул. Ак. Корольова,5 м. Одеса, 65114, .

Суддя О.Я. Бойко

.