Справа № 200/12278/19-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2019-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 р. Справа№200/12278/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Троянової О.В.за участю секретаря Котова С.Ю., розглянувши адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод (адреса місцезнаходження: 86065, Донецька область, м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, б.1, ) до Державної фіскальної служби (юридична адреса: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації від 28.08.2019 року №4092/6/09-99-12-01-01-15/ПК, -

за участю сторін:

- від позивача Бичков О.Є. за ордером,

- від відповідача Дейкун Ю.М. за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство Авдіївський коксохімічний завод звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації від 28.08.2019 року №4092/6/09-99-12-01-01-15/ПК.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року відкрито провадження, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи та призначено підготовче засідання на 15 листопада 2019 року.

15 листопада 2019 року судом відкладено розгляд справи до 27 листопада 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 23грудня 2019 року.

23 грудня 2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що з метою коректного розуміння застосування норм законодавства в частині ліцензування операцій з пальним підприємствами, якій здійснюють виробництво бензолу із коксового газу звернувся до відповідача за наданням консультації в письмовій формі №03-3/91/543-4845 від 07.08.2019 року. При особистому спілкуванні з представниками податкового органу, ними було зазначено,що здійснення цієї діяльності не підлягає ліцензуванню, але , щоб мати певне підтвердження, позивач і звернувся письмово, у відповідь на що, податковим органом зроблено висновок, що Товариству необхідно отримати ліцензію на право виробництва пального. Вважає, що надана Відповідачем індивідуальна податкова консультація від 28.08.2019 № 4092/6/99-9-12-01-01-15 є протиправною, та порушує права та законні інтереси позивача, а тому звернувся з відповідною позовними вимогами до суду.

Відповідач надав відзив на позовну заяву з пропущенням строку. Враховуючи положення ч. 6 ст. 162 КАС України суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними матеріалами справи.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод» - зареєстроване в якості юридичної особи за ідентифікаційним кодом юридичної особи 00191075 з 30.12.1993 року, про що свідчить витяг з єдиного державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. В переліку видів діяльності зазначено: Код КВЕД 19.10 Виробництво коксу та коксопродуктів (основний); Код КВЕД 20.14 Виробництво інших основних органічних хімічних речовин; Код КВЕД 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; Код КВЕД 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; Код КВЕД 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря; Код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель.

Відповідач, Державна фіскальна служби України, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

07.08.2019 року за № 03-3/91/543-4845, позивач звернувся до Державної фіскальної служби України та просив надати індивідуальну податкову консультацію щодо необхідності Товариству отримувати ліцензію на виробництво пального, вимоги щодо якої передбачені Законом № 481, оскільки підприємство не веде діяльності з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші з метою вилучення цільових компонентів (сировини), а здійснює виробництво бензолу сирого кам`яновугільного на підставі безстрокової ліцензії на виробництво особливо небезпечних хімічних речовин та відповідно до Технічних умов «Бензол сирий кам`яновугільний» ТУ У 24.1-3-2003. В обґрунтовування звернення зазначено про те, що ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» в процесі своєї виробничої діяльності виробляє близько 30 видів продукції, основним з яких є доменний кокс. Зокрема, в процесі уловлювання ароматичних вуглеводнів з коксового газу Товариство отримує бензол сирий кам`яновугільний (за кодом 2707 10 90 00 згідно з УКТ ЗЕД) (далі - бензол), який є підакцизним продуктом, згідно пп.215.3.4 п.215.3 ст.215 ПКУ. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23.11.2018 р. № 2628-VII (далі - Закон № 2628) внесені зміни, зокрема до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 р. № 481/95-ВР, які набрали чинності із 01.07.2019 р. (далі - Закон № 481). З метою коректного розуміння застосуванням норм законодавства, яке набрало чинності з 01.07.2019 р. в частині ліцензування операцій з пальним підприємствами, які здійснюють виробництво бензолу із коксового газу, який згідно пп. 215.3.4 ПКУ включений до переліку палива, однак за своїми хімічними властивостями не може використовуватись як паливо. При цьому, відповідно до абз.54 ст.1 Закону № 481 встановлено, що термін виробництво пального у цьому Законі вживається в такому значенні: «виробництво пального - діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, в результаті якої отримується пальне або інші продукти переробки». Товариство «АКХЗ» не здійснює господарської діяльності з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші. Виробництво бензолу сирого кам`яновугільного Товариство здійснює у відповідності до Технічних умов «Бензол сирий кам`яновугільний» ТУ У 24.1-3-2003, на підставі безстрокової ліцензії на виробництво особливо небезпечних хімічних речовин (за переліком, який визначається Кабінетом Міністрів України), виданої 30.06.2016 р. згідно рішення № 231 Міністерства екології та природних ресурсів України.

В наданій податковій консультації від 28.08.2019 року №4092/6/09-99-12-01-01-15/ПК, відповідач,Державна фіскальна служба України, зазначила, що Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» (далі - Закон № 2628) внесено зміни до Закону України від 19 грудня 1995 року № 481 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі - Закон № 481), зокрема запроваджено ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним. Законом № 481 передбачено, що виробництво пального здійснюється суб`єктами господарювання незалежно від форми власності за умови наявності ліцензії на право виробництва пального. Згідно пп. 14.1.1411 п. 14.1 ст. 14 Кодексу пальне - нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у пп. 215.3.4 п. 215.3 ст. 215 цього Кодексу. Оскільки в процесі переробки кам`яновугільної смоли і коксового газу, що виділяються під час коксування вугілля, в результаті якої отримується пальне (бензол код УКТ ЗЕД 2707 10 90 00) згідно пп. 215.3.4 п. 215.3 ст. 215 Кодексу, то така господарська діяльність підпадає під норми Закону № 481, а отже Товариству необхідно отримати ліцензію на право виробництва пального.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно підпункту 19-1.1.28 пункту 19-1.1. статті 19-1 ПК України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 193 цього Кодексу надають індивідуальні податкові консультації, інформаційно-довідкові послуги з питань податкового та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова консультація - це індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 14.1.172-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України індивідуальна податкова консультація - це роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Згідно пункту 52.1 статті 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (пункту 52.2 статті 52 Кодексу).

У відповідності до пункту 52.3 статті 52 ПК України за вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній або письмовій формі. Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов`язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, підлягає реєстрації в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій та розміщенню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, без зазначення найменування (прізвища, ім`я, по батькові) платника податків, коду згідно з ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) та його податкової адреси.

Згідно пункту 53.2 статті 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Податкова консультація надається контролюючими органами у межах їхньої компетенції з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган, виходячи з норм або змісту відповідного податку чи збору.

З контексту наведених норм Податкового кодексу України вбачається, що кожен платник податків має право звернутись до контролюючого органу для отримання консультації з питань практичного використання норм податкового права. В разі виникнення спору платника податку з контролюючим органом такий платник в підтвердження правомірності своїх дій може спиратися на отриману податкову консультацію.

При цьому, чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством передбачено визнання судом податкової консультації недійсною лише в тому випадку, якщо податкова консультація суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.

При цьому, дослідженню в справах про визнання протиправною та скасування податкової консультації підлягають обставини щодо: поставлених у зверненні платника про надання податкової консультації питань; викладених у податковій консультації відповідей; відповідність зазначених у податковій консультації висновків нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.06.2016 року №К/800/52977/13.

Крім того, з аналізу вище зазначених норм можна зробити висновок про те, що функція податкової консультації полягає у допомозі платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або іншого нормативно-правового акта, який стосується оподаткування, і є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання, яка повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику щодо практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин. Статтею 52 ПК України передбачені обов`язкові вимоги щодо змісту податкової консультації та встановлено обов`язок контролюючих органів надавати податкові консультації з питань практичного застосування норм податкового законодавства, то відповідно платник податків має право на її отримання. Ненадання такої консультації або надання неякісної та/або незаконної податкової консультації, податковий орган тим самим порушує право платника податків на отримання інформації про практичне застосування норм законодавства та відповідного блага, передбаченого пунктом 53.1 статті 53 ПК України, у вигляді отримання консультації, яка могла б дозволити платнику податків застосовувати норму податкового законодавства певним чином без ризику притягнення до відповідальності. Тобто, надана податкова консультація, яка містить цитати нормативно-правових актів, але ніяких висновків або рекомендацій щодо їх застосування не має,або незаконна податкова консультація, підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.11.2018 року у справі №826/14131/16.

Позивач, в своєму зверненні від 07.08.2019 року за № 03-3/91/543-4845 про отримання індивідуальну податкову консультацію щодо необхідності Товариству отримувати ліцензію на виробництво пального, вимоги щодо якої передбачені Законом № 481, зазначено, що підприємство не веде діяльності з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші з метою вилучення цільових компонентів (сировини), а здійснює виробництво бензолу сирого кам`яновугільного на підставі безстрокової ліцензії на виробництво особливо небезпечних хімічних речовин та відповідно до Технічних умов «Бензол сирий кам`яновугільний» ТУ У 24.1-3-2003. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23.11.2018 р. № 2628-VII внесені зміни, зокрема до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 р. № 481/95-ВР, які набрали чинності із 01.07.2019 р. в частині ліцензування операцій з пальним підприємствами, які здійснюють виробництво бензолу із коксового газу, який згідно пп. 215.3.4 ПК України включений до переліку палива, однак за своїми хімічними властивостями не може використовуватись як паливо. Відповідно до абз.54 ст.1 Закону № 481 встановлено, що термін виробництво пального у цьому Законі вживається в такому значенні: «виробництво пального - діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, в результаті якої отримується пальне або інші продукти переробки».

Як було зазначено вище, листом від 28.08.2019 року №4092/6/09-99-12-01-01-15/ПК, Державна фіскальна служба України надала податкову індивідуальну консультацію, надаючи обґрунтування своєї позиції та відповіді на поставлене підприємством питання та вказала, що згідно зокрема запроваджено ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним. Законом № 481 передбачено, що виробництво пального здійснюється суб`єктами господарювання незалежно від форми власності за умови наявності ліцензії на право виробництва пального. Згідно пп. 14.1.1411 п. 14.1 ст. 14 Кодексу пальне - нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у пп. 215.3.4 п. 215.3 ст. 215 цього Кодексу.

Оскільки в процесі переробки кам`яновугільної смоли і коксового газу, що виділяються під час коксування вугілля, в результаті якої отримується пальне (бензол код УКТ ЗЕД 2707 10 90 00) згідно пп. 215.3.4 п. 215.3 ст. 215 Кодексу, то така господарська діяльність підпадає під норми Закону № 481, а отже Товариству необхідно отримати ліцензію на право виробництва пального.

Так, суд зазначає,що відповідно до ч. 21 ст. 2 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 р. № 481/95-ВР (в редакції,що діє на момент виниклих спірних правовідносин) виробництво пального здійснюється суб`єктами господарювання незалежно від форми власності за умови наявності ліцензії на право виробництва пального.

Згідно пп. 215.3.4 п.215.3 ст.215 Податкового кодексу України до підакцизних товарів в переліку пального належить Бензол.

Відповідно до абз. 25 ст. 1 Закону України № 481/95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Згідно абз. 54 ст. 1 зазначеного Закону під виробництвом пального слід розуміти діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, в результаті якої отримується пальне або інші продукти переробки.

Таким чином, визначальною умовою для необхідності отримання ліцензії при виробництві пального є лише діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, в результаті якої отримується пальне або інші продукти переробки.

Судом встановлено, що позивачем не здійснюється жодний з перерахованих видів діяльності.

Товариство здійснює високотемпературну переробку кам`яного вугілля методом коксування, результатом якого є виробництво таких видів продукції, як доменний кокс, кам`яновугільна смола, коксовий газ, бензол сирий кам`яновугільний, пек кам`яновугільний електродний, амонію сульфат, масла кам`яновугільні, нафталінова фракція, сировина коксохімічна для виробництва високоструктурного технічного вуглецю та ін.

В процесі уловлювання ароматичних вуглеводнів з коксового газу, позивач, Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод» отримує бензол сирий кам`яновугільний, який є підакцизним продуктом згідно пп. 215.3.4 п.215.3 ст.215 Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що до переліку видів діяльності позивача не включено добування сирої нафти та природного газу, виробництво продуктів нафтоперероблення та газу, відповідно до Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010.

Таким чином, відповідачем не враховано те, що позивач здійснює виробництво бензолу сирого кам`яновугільного на підставі безстрокової ліцензії на виробництво особливо небезпечних хімічних речовин (за переліком, який визначається Кабінетом Міністрів України), виданої 30.06.2016 р. згідно рішення № 231 Міністерства екології та природних ресурсів України та відповідно до Технічних умов «Бензол сирий кам`яновугільний» ТУ У 24.1-3-2003, та положення Закону України № 481/95-ВР, внаслідок чого відповідач прийняв протиправну податкову консультацію № 4092/6/09-99-12-01-01-15/ПК від 28.08.2019 року стосовно позивача, яка відповідно підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі положень Податкового кодексу України, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод (адреса місцезнаходження: 86065, Донецька область, м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, б.1, ) до Державної фіскальної служби (юридична адреса: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації від 28.08.2019 року №4092/6/09-99-12-01-01-15/ПК - задовольнити.

Скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної фіскальної служби України від 28.08.2019 року №4092/6/09-99-12-01-01-15/ПК.

Стягнути з Державної фіскальної служби (юридична адреса: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод (адреса місцезнаходження: 86065, Донецька область, м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, б.1, ) судові витрати з судового збору у розмірі 1921(одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку загального позовного провадження 23 грудня 2019 року. Повний текст судового рішення складено та підписано 02 січня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Перший апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя О.В. Троянова