Справа № 1.380.2019.001129
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 рокуЛьвів№ 857/11347/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Судової-Хомюк Н.М.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя - Брильовський Р.М.), ухвалене у відкритому судовому засіданні у м.Львові о 12 год. 35 хв. 17 вересня 2019 року, повне судове рішення складено 24 вересня 2019 року, у справі №1.380.2019.001129 за позовом Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» до Державної екологічної інспекції у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування припису,

В С Т А Н О В И В:

12.03.2019 Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго» (далі - Підприємство) звернулось в суд з позовом до Державної екологічної інспекції у Львівській області, просило, враховуючи заяву про зміну підстав позову від 09.04.2019, визнати протиправними дії старшого державного інспектора Швайки Сергія Ігоровича та головного спеціаліста відділу державного екологічного нагляду (контролю) атмосферного повітря державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області Кривінського Василя Михайловича щодо не складення та невручення в межах строку здійснення перевірки акта №78/05/114 від 15.02.2019 та визнати протиправним та скасувати припис №67-05 від 18.02.2019 Державної екологічної інспекції у Львівській області.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що об`єкт, який може бути взятий на відповідний облік у сфері охорони атмосферного повітря, крім назви, коду за ЄДРПОУ, місцезнаходження та номеру телефону, має наступні ознаки: можлива наявність в об`єкта відокремлених підрозділів та можливість проведення об`єктом інвентаризації. Суд першої інстанції вказав, що в дозволах на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, які видані позивачеві, та на які в приписі покликається відповідач, чітко вказано про те, що саме Підприємство підлягає постановці на державний облік в галузі охорони атмосферного повітря. На думку суду першої інстанції належним об`єктом, який може бути взятий на відповідний облік у сфері охорони атмосферного повітря, є саме Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго», яке як юридична особа може мати відокремлені підрозділи, та може проводити відповідні інвентаризації. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем на момент проведення перевірки та накладення оскаржуваного припису в повному обсязі належним чином виконано обов`язки, передбачені пунктами 1-11 вказаних у приписі дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Суд першої інстанції зазначив, що включення до змісту припису вимог, які не спрямовані на усунення конкретних виявлених порушень законодавства, а дублюють вимоги природоохоронного законодавства, не відповідають поняттю та меті припису, носять загальний характер та є протиправним. Суд першої інстанції врахував, що відповідачем не доведено правомірність припису, як і не надано суду беззаперечних доказів, які були покладені в основу для прийняття такого рішення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державна екологічна інспекція у Львівській області подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що жодних зауважень від позивача щодо проведення заходу державного нагляду (контролю) на адресу Інспекції не надходило. Скаржник вказує, що в останній день перевірки замість повернення акта, наданого посадовим особам позивача для підписання, посадові особи Підприємства надали документи, які мали бути враховані в остаточній редакції акта перевірки. Скаржник зазначає, що державні інспектори не були попереджені заздалегідь про тривалість робочого часу Підприємства. Вказує, що посадовими особами позивача створено перешкоди для підписання акта. Звертає увагу, що не складення та не вручення в межах строку здійснення перевірки акта відбулось з незалежних від Інспекції обставин. Зазначає, що Підприємство зверталось в Мінприроди щодо взяття на державний облік 19 котелень. Вказує також, що на момент прийняття рішення судом першої інстанції оскаржуваний припис втратив чинність, оскільки 12.09.2019 складено новий припис. Крім того, звертає увагу, що витрати на правову допомогу позивачем оплачено ще до винесення рішення суду та не можуть бути пов`язані з розглядом справи. Вказує, що вказівка на те, що на підтвердження витрат позивачем подано акт прийняття виконаних робіт (послуг), не відповідає дійсності.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що жодних перешкод для підписання та отримання акта посадовими особами Підприємства не вчинялись, позовні вимоги є законними, законність вимог оскаржуваного припису належними та допустимими доказами не підтверджено.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з статтею 230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго» зареєстроване як юридична особа 27.11.2002, серед видів діяльності - 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Згідно з наказом Державної екологічної інспекції у Львівській області від 25.01.2019 №34-і/н видано направлення №78 від 25.01.2019 для проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Львівським комунальним підприємством «Залізничнетеплоенерго» у термін з 04.02.2019 по 15.02.2019.

За результатами проведеної перевірки складено акт №78/05/114 та видано припис №67-05 від 18.02.2019 про усунення порушень природоохоронного законодавства, виявлених під час перевірки.

Вважаючи складення припису протиправним, здійсненим без правових підстав, таким, що підлягає скасуванню, Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго» звернулось із позовом до суду.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 877-V).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Спеціальним у спірних правовідносинах є Закон України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 №1264-XII, статтею 16 якого визначено, що Державне управління в галузі охорони навколишнього природного середовища здійснюють Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві ради та виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, державні органи по охороні навколишнього природного середовища і використанню природних ресурсів та інші державні органи відповідно до законодавства України.

Державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та інші державні органи, до компетенції яких законами України віднесено здійснення зазначених функцій.

Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, є Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція).

Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року № 275, до основних завданнь Держекоінспекції віднесено реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про екологічну та радіаційну безпеку; проводить перевірки (у тому числі документальні) із застосуванням інструментально-лабораторного контролю, складає відповідно до законодавства акти за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції, надає обов`язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства та здійснює контроль за їх виконанням і здійснює лабораторні вимірювання (випробування).

Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Таким чином, Державна екологічна інспекція у Львівській області, як територіальний орган Держекоінспекції, уповноважена на здійснення державного нагляду за додержанням підприємствами вимог природоохоронного законодавства, що полягає, зокрема, у проведенні відповідних перевірок, а також видачі обов`язкових до виконання приписів в разі виявлення порушень.

Згідно з статтею 4 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом. Планові та позапланові заходи здійснюються в робочий час суб`єкта господарювання, встановлений його правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Статтею 7 Закону № 877-V встановлено, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою. Посвідчення (направлення) є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу. За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства. В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом. Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю). У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

Таким чином, направлення №78 від 25.01.2019 для проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Львівським комунальним підприємством «Залізничнетеплоенерго» чинне до 15.02.2019, з врахуванням робочого часу суб`єкта господарювання, який встановлений його правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до пункту 3.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку позивача, розпорядок роботи Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» є наступним: - початок роботи 8 год.30 хв.; - перерва на харчування та відпочинок: з 12 год. 30 хв. до 13 год. 00 хв.; закінченням роботи: 17 год. 15 хв.; - п`ятниця з 8 год. 30 хв. до 16 год. 00 хв. та згідно із графіком-розрахунком роботи.

В силу вказаних законодавчих положень в межах робочого часу суб`єкта господарювання повинен бути підписаний і відповідний акт та вручений на підпис керівникові суб`єкта господарювання, чи уповноваженій ним особі. Вчинення будь-яких дій посадовими особами відповідача щодо підписання акта №78/05/114 від 15.02.2019 та його вручення поза межами робочого часу суб`єкта господарювання є протиправним.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, станом на 15 лютого 2019 року, коли, як стверджують представники відповідача, акт було виготовлено та підписано, такий на жодну адресу поштовим відправленням не направлявся. При цьому, відповідачем не внесено до акта запису про відмову суб`єкта господарювання підписати акт.

Як вбачається з матеріалів справи, невручення акта №78/05/114 керівникові суб`єкта господарювання відбулося внаслідок завершення робочого часу на ЛКП «Залізничнетеплоенерго», а не через відмову уповноважених осіб підприємства отримувати такий акт.

Згідно з отриманими судом першої інстанції поясненнями представника позивача, показами свідків, допитаних у судовому засіданні, посадові особи органу державного нагляду (контролю) ні до 16-00 15 лютого 2019 року, ні після 16-00 того ж дня, не надавали примірник акта для підписання керівникові суб`єкта господарювання чи уповноваженій ним особі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо недотримання відповідачем порядку оформлення та надання акта №78/05/114 суб`єкту господарювання для ознайомлення, підписання, внесення зауважень та/чи заперечень.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що предметом оскарження є саме дії старшого державного інспектора Швайки Сергія Ігоровича та головного спеціаліста відділу державного екологічного нагляду (контролю) атмосферного повітря державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області Кривінського Василя Михайловича щодо не складення та невручення в межах строку здійснення перевірки акта №78/05/114 від 15.02.2019, а не сам акт, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства, що, в свою чергу, відповідає встановленим правилам складання акта перевірки, не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС України, не породжує жодних правових наслідків для Підприємства.

Щодо правомірності винесення припису №67-05 від 18.02.2019 в частині виявлених та зафіксованих порушень, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною 7 статті 7 Закону № 877-V у разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Відповідно до частини 8 статті 7 Закону № 877-V припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Пунктами 1-10 припису №67-05 від 18.02.2019 зобов`язано позивача забезпечити взяття ЛКП «Залізничнетеплоенерго» на державний облік об`єкта, який справляє або може справити шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря відповідно до вимог, передбачених пунктом 2.1.5 відповідного дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Пунктом 11 припису зобов`язано позивача забезпечити взяття ЛКП «Залізничнетеплоенерго» на державний облік об`єкта, який справляє або може справити шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря відповідно до вимог, передбачених пунктом 2.1.4 відповідного дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Пунктами 12-16 припису зобов`язано позивача проводити щорічний виробничий контроль на стаціонарних джерелах ЛКП «Залізничнетеплоенерго» відповідно до вимог пункту 2.3 відповідного дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Відповідно до пункту 17 припису позивач зобов`язаний вести первинний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, зберігаються на підприємстві, в журналі обліку відходів відображати поточну кількість утворених відходів, що знаходиться на зберіганні на підприємстві, а саме ламп люмінесцентних та брухту чорних металів.

Згідно з пунктом 18 припису позивач зобов`язаний укласти угоду для передачі масла та мастил відпрацьованих з підприємством, установою чи організацією, що займаються збиранням, обробленням та утилізацією відходів.

Відповідно до пункту 19 припису позивач зобов`язаний надати достовірну інформацію про час роботи стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря ЛКП «Залізничнетеплоенерго» відповідно до листа Державної екологічної інспекції у Львівській області від 08.02.2019 №05-513.

Так, правові і організаційні основи та екологічні вимоги в галузі охорони атмосферного повітря визначено Законом України «Про охорону атмосферного повітря» від 16.10.1992 №2707-XII (далі Закон №2707-XII).

Абзацами 2, 6 частини 1 статті 10 Закону №2707-XII підприємства, установи, організації та громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані : здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо; заздалегідь розробляти спеціальні заходи щодо охорони атмосферного повітря на випадок виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру і вживати заходів для ліквідації причин, наслідків забруднення атмосферного повітря.

Відповідно до статті 31 Закону №2707-XII державному обліку в галузі охорони атмосферного повітря підлягають: об`єкти, які справляють або можуть справити шкідливий вплив на здоров`я людей та на стан атмосферного повітря; види та обсяги забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря; види і ступені впливу фізичних та біологічних факторів на стан атмосферного повітря.

Державний облік у галузі охорони атмосферного повітря здійснюється за єдиною системою у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок ведення державного обліку в галузі охорони атмосферного повітря затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2001 року №1655 (далі Порядок №1655), пунктом 1 якого встановлено, що цей Порядок визначає єдину систему ведення в галузі охорони атмосферного повітря державного обліку об`єктів (підприємств, установ, організацій та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності), які справляють або можуть справити шкідливий вплив на здоров`я людей і на стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, видів і ступенів впливу на його стан фізичних та біологічних факторів (далі - об`єкти, які справляють шкідливий вплив).

Відповідно до пункту 4 Порядку №1655 взяття на державний облік об`єктів, які справляють шкідливий вплив, здійснює Мінприроди за критеріями, встановленими цим Міністерством за погодженням з Держстатом. Для взяття на державний облік зазначеними об`єктами проводиться інвентаризація видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, видів і ступенів впливу на його стан фізичних та біологічних факторів.

Збирання, оброблення та узагальнення матеріалів інвентаризації об`єктів, які належать до першої групи, здійснює Мінприроди, а об`єктів, які належать до другої або третьої групи, здійснюють обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2001 року № 1655 Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 10.05.2002 № 177 затверджено Інструкцію про порядок та критерії взяття на державний облік об`єктів, які справляють або можуть справити шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря (далі Інструкція № 177).

Розділом 3 Інструкції №177 встановлено, що для взяття об`єкта на державний облік (зняття з обліку) необхідно надати до Мінприроди: клопотання про взяття об`єкта на державний облік (зняття з обліку) за довільною формою на бланку заявника; загальні відомості про об`єкт (додаток 2); інформацію про види та обсяги забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, за формою, яка наведена в табл. 2.1 додатка 2 до цієї Інструкції; копію листа про реєстрацію звіту з інвентаризації викидів забруднюючих речовин; матеріали, які підтверджують достовірність геодезичних координат об`єкта (копія технічного звіту з визначення геодезичних координат географічного центру (центроїда).

Документи надаються у письмовій та електронній формі (XML - файл).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №177 об`єкти проводять інвентаризацію видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря; за результатами інвентаризації встановлюють необхідність взяття їх на державний облік за критеріями, наведеними в розділі 2 цієї Інструкції; готують документи згідно з розділом 3 цієї Інструкції та подають їх до Мінприроди.

Згідно з пунктом 4.2 Інструкції №177 якщо об`єкт має відокремлені підрозділи у різних населених пунктах, то кожний підрозділ може самостійно подати документи до Мінприроди. У випадку, коли відокремлений підрозділ здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, обсяг яких за критеріями не дозволяє взяти його окремо на державний облік, підрозділ повідомляє про це об`єкт, який повинен відобразити викиди цього підрозділу у своїй інформації при взятті його на облік.

У додатку 2 до розділу 3 Інструкції №177 у загальних відомостях міститься вказівка на повну назву об`єкта / код за ЄДРПОУ, назву виду економічної діяльності / код за КВЕД.

Таким чином, у об`єкта, який може бути взятий на відповідний облік у сфері охорони атмосферного повітря, крім назви, коду за ЄДРПОУ, місцезнаходження та номеру телефону, можлива наявність відокремлених підрозділів.

Відповідно до положень частини 8 статті 19 Господарського кодексу України та статті 95 Цивільного кодексу України відокремлені підрозділи можуть утворювати юридичні особи - суб`єкти господарювання, мати філії та представництва (відокремлені підрозділи).

Згідно з долученими до матеріалів справи дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, які видані позивачу, та на які в приписі покликається відповідач, чітко вказано про те, що саме підприємство підлягає постановці на державний облік в галузі охорони атмосферного повітря.

З врахуванням вказаного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним об`єктом, який може бути взятий на відповідний облік у сфері охорони атмосферного повітря, є саме Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго», яке як юридична особа може мати відокремлені підрозділи та проводити відповідні інвентаризації.

Як встановлено судом першої інстанції згідно з листом Державного управління екології та природних ресурсів в Львівській області від 11.07.2007, Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго» постановлено на державний облік в галузі охорони атмосферного повітря за №460263 від 24.06.2003.

Відповідно до пункту 5 Порядку ідентифікації та обліку об`єктів підвищеної небезпеки, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 №956, та листа-роз`яснення Мінекоресурсів від 21.08.2002 №6767/16/3-8, у разі, коли відокремлені підрозділи знаходяться на відстані понад 500 метрів від основної території підприємства, вони вважаються окремими об`єктами і визначення координат проводиться для кожного об`єкта окремо. У разі, коли відстань між відокремленим підрозділом та основною територією не досягає 500 метрів, вони вважаються одним об`єктом і для нього визначаються координати.

Отже, суб`єкт господарювання (юридична особа або фізична особа - підприємець) отримує один дозвіл на викиди для відокремлених підрозділів, розташованих у межах одного населеного пункту у разі, коли відстань між відокремленим підрозділом та основною територією підприємства не досягає 500 метрів. У разі, коли відокремлені підрозділи знаходяться на відстані понад 500 метрів від основної території підприємства, суб`єкт господарювання отримує для кожного підрозділу дозвіл на викиди. У разі, коли відокремлені підрозділи розташовані в межах різних населених пунктів, суб`єкт господарювання отримує для кожного підрозділу окремий дозвіл на викиди.

З матеріалів справи не встановлено, а відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено, що всі зазначені у приписі об`єкти (відокремлені підрозділи), знаходяться на відстані понад 500 метрів від основної території підприємства, чи розташовані в межах різних населених пунктів.

Відповідно до абзацу 7 частини 1 статті 10 Закону №2707-XII підприємства, установи, організації та громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані забезпечувати розроблення методик виконання вимірювань, що враховують специфічні умови викиду забруднюючих речовин.

Не забезпечення проведення позивачем щорічного виробничого контролю на стаціонарних джерелах ЛКП «Залізничнетеплоенерго» відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено.

Щодо зобов`язання позивача вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються на підприємстві відображати в журналі обліку відходів поточну кількість утворених відходів, що знаходиться на зберіганні на підприємстві, а саме ламп люмінесцентних та брухту чорних металів, то такий обов`язок суб`єкта господарської діяльності у сфері поводження з відходами передбачений пунктом «г» частини 1 статті 17 Закону України «Про відходи» від 05.03.1998 №187/98-ВР.

До матеріалів справи позивачем долучені копії Журналу обліку відходів по ЛКП «Залізничнетеплоенерго» від березня 2016 року по грудень 2018 року, де обліковані відходи лампи люмінесцентні та брухт чорних металів дрібний, а також облік відходів та пакувальних матеріалів і тари типової форми №1-ВТ за 2016-2018 роки, де обліковано брухт чорних металів дрібний.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що включення до змісту припису вимог, які не спрямовані на усунення конкретних виявлених порушень законодавства, а дублюють вимоги природоохоронного законодавства, не відповідають поняттю та меті припису, носять загальний характер.

Не спрямовані на усунення конкретних виявлених порушень законодавства, а дублюють вимоги природоохоронного законодавства та не відповідають поняттю та меті припису і вимоги пунктів 18-19 припису.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, у справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

З врахуванням конституційного принципу правової держави усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції що при винесенні оскаржуваного припису відповідачем не враховано факту того, що його винесено з порушенням вимог чинного законодавства, та принципів обґрунтованості та гласності прийняття рішень, що суперечить приписам статті 2 КАС України, а тому Припис №67-05 від 18.02.2019 Державної екологічної інспекції у Львівській області підлягає скасуванню.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 49 000 грн., то суд апеляційної інстанції зауважує, що 01.04.2019 позивачем укладено договір з адвокатським об`єднанням «Ад Хок» про надання правової допомоги №64, предметом якого є надання правової допомоги представництва інтересів позивача як клієнта у справі №1.380.2019.001129, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності за зверненням клієнта щодо вказаної справи, складення та подання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру щодо справи, надання інших видів правової допомоги за погодженням з клієнтом.

При цьому, пунктом 2.3 вказаного Договору передбачено, що винагорода за правову допомогу (гонорар) та оплата фактичних витрат виконавця оплачується клієнтом протягом 5 робочих днів з моменту підписання договору.

Відповідно до положень статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано рахунок №475 від 18.04.2019, платіжне доручення №8218 від 18.04.2019, детальний опис робіт (наданих послуг) адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до наданих позивачем документів розмір договірної оплати за наданні послуги складає 49000, 00 грн., кошти у вказаній сумі позивач перерахував адвокатському об`єднанню «Ад Хок».

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що подані позивачем документи є належними доказами понесених позивачем фактичних витрат на правничу допомогу у заявленій сумі.

При цьому, аргументи скаржника, що витрати на правову допомогу позивачем оплачено ще до винесення рішення суду, а тому такі не можуть бути пов`язані з розглядом справи, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки такий порядок оплати позивачем як клієнтом винагороди за правову допомогу (гонорар) та фактичних витрат передбачено умовами Договору від 01.04.2019 №64, який є чинним, докази оскарження такого, визнання його недійсним чи нікчемний скаржником до матеріалів справи не долучені. Крім того, такі оплачені після відкриття провадження у цій адміністративній справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності винесення припису від 18.02.2019 №67-05, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справі №1.380.2019.001129 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Н. М. Судова-Хомюк
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 26.12.2019