Справа № 804/16489/15
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2019-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 804/16489/15
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Іванова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області - Кудінової Юлії Олександрівни
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2019р. у справі №804/16489/15
за позовом:ОСОБА_1
до: треті особи: про:Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та Головного управління Національної поліції в Донецькій області - Міністерства внутрішніх справ України; - Олександрівський районний відділ Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області визнання дій протиправними, скасування наказу та поновлення на посаді

ВСТАНОВИВ:

16.12.2015р. ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - ГУ МВС України в Донецькій області), Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - ГУ НП в Донецькій області) про визнання дій неправомірними, скасування наказу і поновлення на посаді, судом першої інстанції позов зареєстровано 22.12.2015р. / а.с. 19, 4-6 том 1/.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2015р. вищезазначений адміністративний позов було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків позову / а.с. 20 том 1/ .

14.01.2016р. ОСОБА_1 , на виконання вимог вищезазначеної ухвали суду першої інстанції, було надано уточнений позов / а.с. 25-29 том 1/, у якому серед іншого позивачем у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів було зазначено Міністерство внутрішніх справ України (далі МВС України).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2016р. відкрито провадження у справі №804/16489/15 за позовом ОСОБА_1 до ГУ МВС України в Донецькій області, ГУ НП в Донецькій області, третя особа МВС України, про визнання дій неправомірними, скасування наказу і поновлення на посаді та справу призначено до судового розгляду / а.с. 2 том 1/.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2016р. у справі №804/16489/15 до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів залучено Олександрівський районний відділ Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі Олександрівський РВ ГУ МВС України в Донецькій області) / а.с. 50-51 том 1/.

Позивачем у справі 15.04.2016р. було подано до суду першої інстанції заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог у справі №804/16489/15, але ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2016р у справі №804/16489/15 відмовлено в прийнятті заяви про зміну позовних вимог від 15.04.2016р. / а.с. 222 том 1/

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2016р у справі №804/16489/15 ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову відмовлено у повному обсязі / а.с. 224-229 том 1/.

Позивач, не погодившись з вищезазначеним рішення суду першої інстанції від 15.04.2016р., оскаржила його в апеляційному порядку /а.с. 3-7 том 2/, та 24.06.2016р. позивачем було доповнено апеляційну скаргу вимогами щодо скасування ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2016р. у справі №804/16489/15 / а.с. 60-61 том 2/

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016р. у справі №804/16489/15 апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволено частково, ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2016р. скасовано, постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2016р скасовано та прийнято нову постанову, якою визнано протиправним та скасовано ч. 1 наказу ГУ МВС в Донецькій області №396 о/с від 06.11.2015р. (по особовому складу), де зазначено «вважати такими, що приступили до виконання службових обов`язків після виходу з відпустки по догляду за дитиною старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 , слідчого слідчого відділення Олександрівського районного відділу», в іншій частині позовних вимог відмовлено / а.с. 89-91 том 2/.

Позивач у справі оскаржила вищезазначені рішення суду першої та апеляційної інстанції в касаційному порядку / а.с. 97-102 том 2/ та постановою Верховного суду від 14.02.2019р. у справі №804/16489/15 касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена, постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2016р. та постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016р. у справі №804/16489/15 скасовані, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції / а.с. 139-143 том 2 /.

10.05.2019р. матеріали справи №804/16489/15 надійшли до Дніпропетровського окружного адміністративного суду /а.с. 155 том 2/ та ухвалою суду першої інстанції від 15.05.2019р. справу №804/16489/15 призначено до судового розгляду /а.с. 157 том 2/.

Позивач, посилаючись у адміністративному позові, з урахуванням уточнення позовних вимог / а.с. 4-6 , 25-29 том 1/, на те, вона з 29.05.2012р. проходила службу на різних посадах в органах внутрішніх справ України, наказом ГУМВС України в Донецькій області №310 о/с від 12.08.2014р. їй надано відпуску по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - до 16.05.2017р.. Але наказом ГУ МВС України в Донецькій області №369 о/с від 06.11.2015р. її звільнено у запас Збройних сил за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення №114 та згідно п.п.10, 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію». Вона вважає такий наказ відповідача та своє звільнення безпідставним, відповідачем під час її звільнення було порушено вимоги чинного трудового законодавства щодо звільнення працівників через скорочення штату, відповідач не вчинив жодних визначених чинним законодавством дій спрямованих на її подальше працевлаштування звільняючи її за скороченням штатів, не з`ясував її наміру на подальше проводження служби, під час її звільнення відповідач не звернув уваги на те, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, при цьому позивач наголошувала, що рапорт про вихід з такої відпустки від 06.11.2015р. вона не подавала. Отже ГУ МВС України в Донецькій області, звільняючи її за скороченням штатів, не вчинило заходів для забезпечення її подальшого працевлаштування на службі в органах внутрішніх справ України при скороченні штатів, яке відбулось внаслідок ліквідації одного органу внутрішніх справ та створення іншого органу, не з`ясував наявність у неї намірів подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ та не було запропоновано їй а ні аналогічну посаду, а ні нижчу, ніж ту, на якій вона проходила службу, тому вона вважає, що, не запропонувавши їй продовжувати службу на іншій посаді, відповідачем порушено норми діючого законодавства України щодо можливості подальшого використання позивача на службі в органах внутрішніх справ України. Тому просила суд:

- визнати протиправними дії ГУ МВС УКкраїни в Донецькій області щодо видання наказу №369 о/с від 06.11.2015 р. в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-199154) з посади слідчого слідчого відділення Олександрівського РВ ГУ МВС України в Донецькій області з 06.11.2015 року;

- визнати звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-199154) з органів внутрішніх справ, з 06.11.2015 р. по наказу №369 о/с від 06.11.2015 р. ГУ МВС України у Донецькій області - незаконним;

- скасувати наказ №369 о/с від 06.11.2015 р. ГУ МВС України у Донецькій області в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-199154) слідчого слідчого відділення Олександрійського районного відділу ГУ МВС України в Донецькій області з 06.11.2015 р.;

- поновити ОСОБА_1 (М-199154) на посаді слідчого слідчого відділення Олександрійського районного відділу ГУ МВС України в Донецькій області з 06.11.2015 р., у разі якщо це можливо у зв`язку з відсутністю цієї посади, то зобов`язати ГУ НП в Донецькій області поновити ОСОБА_1 (М-199154) на посаді слідчого слідчого відділення Олександрівського відділу поліції Краматорського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області або надати ОСОБА_1 (М-199154) іншу рівнозначну посаду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2019р. у справі №804/16489/15 адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними дії ГУ МВС України в Донецькій області щодо видання наказу № 369 о/с від 06.11.2015 р. в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 з посади слідчого слідчого відділення Олександрівського РВ ГУ МВС України в Донецькій області з 06.11.2015 р.; - визнано незаконним та скасовано наказ ГУ МВС України у Донецькій області №369 о/с від 06.11.2015 р. в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 . слідчого слідчого відділення Олександрійського районного відділу ГУ МВС України в Донецькій області з 06.11.2015р.; - зобов`язано ГУ МВС України в Донецькій області вжити заходи щодо обов`язкового працевлаштування ОСОБА_1 ; у задоволенні решти позовних вимог відмолено / а.с. 193-197 том 2/.

Відповідач - ГУ МВС України в Донецькій області, не погодившись з вищезазначеним рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справу з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції від 15.07.2019р. в частині задоволених позовних вимог скасувати та постановити у справі у цій частині позовних вимог нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні цих позовних вимог /а.с. 2-8 том 3/.

Позивач, не погодившись з вищезазначеним рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заявлених позовних вимог в частині поновлення її на службі, подала апеляційну скаргу, у якій зазначила, що в цілому погоджується з висновками суду першої інстанції щодо незаконності її звільнення та скасування наказів відповідача про її звільнення, але вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив їй у задоволенні позовних вимог про поновлення її на службі в органах внутрішніх справ або органах поліції, тому просила рішення суду першої інстанції від 15.07.2019р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення на службі скасувати, та задовольнити заявлені нею позовні вимоги про поновлення на службі (посаді) / а.с. 13-22 том 3/.

30.09.2019р. адміністративна справа №804/16489/15, разом з матеріалами вищезазначених апеляційних скарг, надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду / а.с. 1 том 3/.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.10.2019р. у справі №804/16489/15 апеляційна скарга ГУ МВС України в Донецькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2019р. у справі №804/16489/15 була залишена без руху та заявнику апеляційної скарги надано строк для усунення зазначених судом недоліків апеляційної скарги /а.с.27 том 3/.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 08.10.2019р. у справі №804/16489/15 ОСОБА_1 поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2019р. у справі №804/16489/15 /а.с. 29 том 3/, та справу призначено до апеляційного розгляду у судовому засіданні на 16-00 годин 12.11.2019р. /а.с.30 том 3/, про що судом було повідомлено учасників справи / а.с. 31-35 том 3/.

Відповідачі, у письмових відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_1 / а.с. 36-39,43-45 том 3/, заперечували проти доводів апеляційної скарги позивача, та посилаючись на те, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення у справі в частині відмови позивачу у задоволенні позовних вимог про поновлення її на службі (посаді) тому просили апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від15.07.2019р. в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про поновлення на службі (посаді) залишити без змін.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 28.10.2019р. у справі №804/16489/15 поновлено ГУ МВС України в Донецькій області строк апеляційного оскарження та відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до закінчення апеляційного розгляду справи, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ МВС України в Донецькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2019р. у справі №804/16489/15 /а.с. 69 том 3/, та справу призначено до апеляційного розгляду у судовому засіданні на 16-00 годин 12.11.2019р. /а.с. 70 том 3/, про що судом було повідомлено учасників справи / а.с. 73-77 том 3/.

Судом апеляційної інстанції судовий розгляд цієї справи здійснювався в режимі відеоконференції, про що було повідомлено учасників справи / а.с. 71,72 том 3/.

За клопотанням представника позивача / а.с. 88 том 3/ та у зв`язку з неможливістю забезпечити розгляд справи в режимі відеоконференції / а.с. 89 том 3/ 12.11.2019р. справу було знято з розгляду та розгляд справи в режимі відеоконференції перенесено на 14 годин 30 хвилин 11.12.2019р. / а.с. 91 том 3/, про що повідомлено учасників справи /а.с. 92-107 том 3/.

Заслухавши у судовому засіданні:

- представника позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги позивача та заперечував проти доводів апеляційної скарги ГУ МВС України в Запорізькій області;

- представника відповідачів - ГУ МВС України в Донецькій області та ГУ НП в Донецькій області, який заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача та підтримав доводи, які викладені у апеляційній скарзі ГУ МВС України в Донецькій області;

перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено, та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач у справі ОСОБА_1 , з серпня 2008р. по травень 2012р. навчалась у Луганському державному університеті внутрішніх справ, а з 29.05.2012р. проходила службу в органах внутрішніх справ, остання посада - слідчого слідчого відділення Олександрійського районного відділу ГУ МВС України в Донецькій області, спеціальне звання старший лейтенант міліції / а.с. 91 том 1,а.с. 135-139 том 1/, наказом ГУ МВС України в Донецькій області № 310 о/с від 12.08.2014 р. позивачу надано відпустку для догляду за дитиною ( сином Михайлом 16.05.2014р. /а.с. 11 том 1/) до досягнення нею трирічного віку до - 16.05.2017 р., при цьому необхідно зазначити, що ці обставини не заперечувались представниками учасників справи під час її розгляду судом. .

У подальшому наказом ГУ МВС України в Донецькій області №369 о/с від 06.11.2015 р. ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (через скорочення штатів) (далі - Положення № 114) / а.с. 104 том 1/, і цей наказ є предметом оскарження у цій адміністративній справі.

Відповідно до п. 8, 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію», який прийнято Верховною Радою України 02.07.2015р. (далі Закон), з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Наказом заступника Міністра внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1388 «Про організаційно-штатні питання» скорочено всі штатні посади органів МВС України, в тому числі і в Донецькій області.

Приймаючи до уваги вищенаведене, колегія суддів вважає, що звільнення позивача зі служби відбувалось у зв`язку зі скороченням штатів.

Згідно пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Зазначені в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Оскільки Закон України «Про Національну поліцію» було опубліковано 06.08.2015 р. у №141-142 газети «Голос України», то вищевказаний тримісячний термін попередження про вивільнення сплинув 06.11.2015 року.

Пунктом 11 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», передбачено, що перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991р., в редакції постанови Кабінету міністрів України №885 від 28.10.2015 р. чинної на день звільнення позивача, (далі Положення) передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, вищенаведені норми Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» та Положення, які зазначені як підстава для звільнення позивача у наказу №383 о/с від 06.11.2015р., свідчать про наявність трьох підстав для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме:

- при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції;

- не прийнятя на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення;

- при відсутності можливості подальшого використання на службі.

що у свою чергу дає можливість зробити висновок про те, що під час вирішення питання щодо звільнення за скороченням штату, начальник органу прямо зобов`язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 1 ст. 40 КЗпП України обумовлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а положеннями частини 2 цієї ж статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, при цьому одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Судом під час розгляду цієї справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживали в с.Очеретине, Олександрівського району Донецької області, та 26.07.2014 року перемістилися з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в АДРЕСА_1 і мешкають зараз за цією адресою / а.с. 14-17,140,142 том 1/.

Відповідно до наданої суду під час розгляду справи ксерокопії акту Олександрівського РВ ГУ МВС України в Донецькій області від 07.09.2015 р., який складено заступником начальника райвідділу начальником кримінальної міліції Олександрівського МВ ГУ МВС України в Донецькій області підполковником міліції Іващенко О.М., начальником штабу майором міліції Сорочин А.М., старшим інспектором СКЗ Олександрівського РВ ГУМВС України в Донецькій області капітаном міліції Булоусом О.О., та заступником начальника слідчого відділення Олександрівського РВ ГУ МВС України в Донецькій області капітаном міліції Козієвим А.А. / а.с. 90 том 1/ вбачається, що з метою повідомлення про те, що в зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію», де зазначено про те, що з дня опублікування Закону всі працівники міліції, які перебувають на штатних посадах в підрозділах, у тому числі ті, які перебувають у відпустках по догляду за дитиною, вважаються попередженими у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів, у зв`язку з ліквідацією підрозділу, 07.09.2015 р. здійснено телефонні дзвінки працівникам Олександрівського РВ ГУ МВС України в Донецькій області, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, в тому числі на телефон, який належить слідчому слідчого відділення Олександрівського РВ ГУ МВС Україхни в Донецькій області старшому лейтенанту міліції Кудіновій Ю.О., та старший лейтенант міліції ОСОБА_1 відповідала на телефонний дзвінок й, вислухавши інформацію, прийняла до уваги дане попередження про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів, у зв`язку з ліквідацією підрозділу 07.11.2015 р..

Також відповідачем під час розгляду справи було надано суду ксерокопію листа від 14.09.2015р. за вих. № 4678, яким Олександрівський РВ ГУ МВС України в Дорнецькій області повідомив ОСОБА_1 про те, що 07.11.2015 р. запланована кінцева дата вивільнення працівників Олександрівського РВ в зв`язку з ліквідацією підрозділу, в т.ч. тих, хто перебуває у відпустці по догляду за дитиною / а.с. 87 том 1/.

Відповідно до наданого суду під час розгляду справи листа Управління кадрового забезпечення ГУ Національної поліції в Донецькій області № 10/370 від 25.12.2015/ а.с. 116-117 том 1/ ОСОБА_1 листом № 4678 від 14.09.2015 р. було повідомлено про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів, та враховуючи той факт, що ОСОБА_1 не прибула до Олександрівського РВ і не приступила до виконання службових обов`язків, на підставі наказу ГУ МВС України в Донецькій області № 369 о/с від 06.11.2015 р., її було звільнено з ОВС за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС у запас, а рапорт ОСОБА_1 про звільнення з органів внутрішніх справ за переводом до Національної поліції, що надійшов, лише, 22.12.2015 р. - залишено без розгляду.

Враховуючи вищенаведене під час судового розгляду справи знайшло своє підтвердження, що позивач у справі, на момент звільнення мала дитину віком менше трьох років, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12.06.2014 р., та не відмовлялась від проходження служби в поліції, а навпаки, виявила бажання проходити службу в поліції, подавши відповідний рапорт, що у свою чергу дає можливість зробити висновок про те, що відповідач у справі ГУ МВС України в Донецькій області, мав право на звільнення позивача, але за умови обов`язкового подальшого працевлаштування позивача, як це передбачено п. 17 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України РСР №114 від 29.07.1991р. (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та ч. 3 ст. 184 КЗпП України.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що оскільки ГУ МВС України в Донецькій області під час звільнення позивача у справі не було дотримано приписів вказаних норм права в частині обов`язкового працевлаштування позивача, яка на момент прийняття ним наказу про звільнення через скорочення штату мала дитину віком до трьох років, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо неправомірності наказу ГУ МВС України в Донецькій області №369о/с від 06.11.2015 р. в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ, та не прийняв до уваги посилання відповідача на те, що звільнення ОСОБА_1 відбулось у відповідності з вимогами Закону України «Про Національну поліцію», яким визначено порядок та підстави звільнення колишніх працівників органів внутрішніх справ, оскільки положення цього Закону мають застосовуватись з урахуванням положень іншого законодавства України, при цьому, застосування зазначеного Закону не може нівелювати державні гарантії трудових прав, які, зокрема, визначені ч. 3 ст.184 КЗпП України.

Тому висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу ГУ МВС України в Донецькій області №369о/с від 06.11.2015 р. в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ є обґрунтованим, та в цій частині позовних вимог позивача судом першої інстанції прийнято правильне рішення.

Щодо решти заявлених позивачем у справі вимог щодо необхідності подальшого вирішення відповідачами у справі питання подальшого працевлаштування позивача, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пп. 1 п. 7 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про національну поліцію» Кабінету Міністрів України доручено в місячний строк забезпечити створення центрального органу виконавчої влади поліції України та його територіальних органів.

Постановою Кабінету Міністрів України №641 від 02.09.2015 р. «Про утворення Національної поліції України» утворена Національна поліція України - як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ.

Пунктом 1 Положення про Національну поліцію, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 877 від 28.10.2015р., Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України № 730 від 16.09.2015р. «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворені, як юридичні особи публічного права, територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1, зокрема ГУНП в області, та цією ж постановою, серед іншого, вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком 2, в тому числі ГУМВС в області.

Сукупний аналіз наведених норм чинного законодавства дає можливість зробити висновок про те, що новоутворені територіальні органи Національної поліції не є правонаступниками територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, які припиняються як юридичні особи шляхом їх ліквідації, і з урахуванням положень ст. 104 ЦК України форма припинення юридичної особи як ліквідація за своєю сутністю не передбачає правонаступництва.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1388 від 06.11.2015 р. скорочено всі штати і посади, згідно з переліком змін у штатах Міністерства внутрішніх справ України.

У постанові від 19.01.2016р. у справі № 21-2225а15 Верховний Суд України висловив позицію, що можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Приймаючи до уваги , що під час розгляду справи встановлено, що позивач проходила службу в відділенні Олександрівського РВ ГУ МВС України в Донецькій області на посаді слідчого слідчого відділення, і відповідно до п. 24 Положення № 114 у разі незаконного звільнення особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік, але всі штати та посади ГУ МВС в Донецькій області скасовані (скорочені), а тому вимоги позивача про поновлення її на попередній посаді з 06.11.2015 р. задоволенню не підлягають, і з урахуванням фактичних обставин справи належним способом захисту порушених прав позивача в силу приписів ч. 3 ст. 184 КЗпП України є покладення на ГУ МВС в Донецькій області у зв`язку з незаконним звільненням позивача обов`язку вжити заходи щодо обов`язкового працевлаштування ОСОБА_1 .

Щодо вимог позивача, які спрямовані до ГУ НП У Донецькій області, то внаслідок ненадходження від ОСОБА_1 до Національної поліції України заяви про прийняття її на службу, позовні вимоги про зобов`язання ГУ НП в Донецькій області поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення Олександрівського відділу поліції Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області або надати іншу рівнозначну посаду не підлягають задоволенню, з урахуванням також того, що прийняття осіб на службу до поліції є дискреційними повноваженнями ГУ НП в Донецькій області, а тому задоволення вказаних позовних вимог фактично є формою втручання в дискреційні повноваження державного органу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про часткове задоволення заявлених позивачем позовних вимог у справі, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 15.07.2019р. у цій адміністративній справі залишити без змін, а апеляційні скарги відповідачів необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційних скаргах суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявниками апеляційних скарг доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявниками апеляційних скарг норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у справі.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2019р. у справі №804/16489/15 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.

Повний текст виготовлено 23.12.2019р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.М. Іванов