Справа № 140/3471/19
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2020-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2020 року ЛуцькСправа № 140/3471/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А. Я.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) з позовом в інтересах малолітнього ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання неправомірними дій щодо відмови у призначенні пенсії у разі втрати годувальника синові ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язання призначити пенсію по втраті годувальника синові ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 21 квітня 2019 року та виплатити належні за цей період кошти.

В обґрунтування позову позивач вказав, що 01.08.2019 звернувся до відповідача в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак відповідач відмовив у призначенні малолітньому сину ОСОБА_2 пенсії по втраті годувальника у зв`язку з тим, що стаж померлого годувальника становить 06 років 08 місяців 15 днів, а не належні 7 років. Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, вважає, що таке рішення є безпідставним, оскільки стаж роботи померлого годувальника є більшим за 7 років, що підтверджується записами трудової книжки, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою від 02.12.2019 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України). Згідно з частиною третьою статті 263 КАС України заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідач у відзиві на позов його вимоги заперечує, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню (а.с.26-31). В обґрунтування своєї позиції відповідач вказав, що 04.10.2019 прийнято рішення №42 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії по втраті годувальника на сина ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 7 років за вимогами статей 36 та 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» України померлого годувальника - ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ), яка померла у віці 36 років.

Враховуючи вимогу про зарахування до страхового стажу періодів роботи з 01.01.2004 за даними системи персоніфікованого обліку відповідно до статті 24 Закону № 1058, за наявності інформації про відмову померлої годувальниці у 2012 році від реєстраційного номеру облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, враховуючи висновки Державної податкової служби України від 17.09.2019 №472/5/99-00-02-02-02-16 про неможливість відкриття інформації про відмовний реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_3 без рішення суду, Головне управління не зарахувало до страхового стажу наступні записи з трудової книжки померлої годувальниці: 4, 5 записи - з 22.07.2004 по 17.03.2005; 8, 9 записи - з 17.03.2008 по 30.04.2008; 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16 записи - з 10.02.2008 по 09.03.2011; 17,18 записи - з 09.03.2011 по 06.09.2011; 19, 21 записи - з 08.09.2011 по 03.03.2012. Відсутність номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків померлої ОСОБА_3 унеможливлює видачу даних системи персоніфікованого обліку за вказані періоди роботи.

При цьому зазначає, що померлій годувальниці до страхового стажу зараховано період догляду за сином ОСОБА_2 з дня його народження - з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 04.11.2015.

Період навчання померлої годувальниці ОСОБА_3 відповідно до диплому молодшого спеціаліста (НОМЕР_5) за заочною формою навчання не враховано до страхового стажу тому, що під час навчання за заочною формою, вона працювала, і період роботи, який співпадає з періодом навчання (з 06.04.2001 по 31.10.2003) зарахований до стажу відповідно до записів трудової книжки №1, 2, 3. Подвійне зарахування не можливе.

Щодо зарахування періоду навчання в Міжшкільному навчально-виробничому комбінаті м. Нова Каховка Херсонської області з 01.09.1998 по 16.05.2000, то цей період Головним Управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області не зарахований, так як дівоче прізвище у свідоцтві НОМЕР_6 від 16.05.2000 «ОСОБА_3» не збігається з прізвищем, виданим російською мовою « ОСОБА_3 » та потребує віднесення цього навчального закладу до перелічених у п. «д» ст.56 Закону №1788 та потребує встановлення факту приналежності цього документа у судовому порядку, як передбачає п.8, 26 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, в редакції від 23.02.2019. Відділ освіти Новокаховської міської ради Херсонської області довідкою від 27.06.2019 № 06-14/158 та Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 4 м.Нова Каховка довідкою від 21.08.2019 № 240 не підтвердили статус Міжшкільного учбово-виробничого комбінату м.Нова Каховка та через ліквідацію його, повідомили про неможливість підтвердження будь яких даних про навчання померлої годувальниці.

Враховуючи назване, страховий стаж померлої годувальниці ОСОБА_3 становить 6 років 8 місяців 15 днів, при необхідному 7 років.

З наведених підстав відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_3 (мати), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.9). ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 36 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.10).

01.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення малолітньому сину ОСОБА_2 пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 04.10.2019 №42 за результатами розгляду вказаної заяви відмовлено у призначені ОСОБА_2 пенсії у зв`язку з втратою годувальника через відсутність необхідного страхового стажу померлого годувальника (а.с.39).

Про прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідач повідомив позивача листом від 29.10.2019 №21606/02-39 (а.с.20), у якому зазначив, що згідно наданих документів та даних, що в містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж померлого годувальника становить 06 років 08 місяців 15 днів. У зв`язку з невиконанням однієї з умов призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника - наявність у померлого годувальника, який досяг віку 36 років, не менше 7 років страхового стажу прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.20).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону №1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема: діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні (частини друга статті 36 Закону №1058-ІV).

Згідно з частиною першою статті 32 Закон №1058-ІV страховий стаж, необхідний для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності для осіб від 36 років до досягнення особою 37 років включно складає 7 років.

За приписами статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV, який набув чинності з 01 січня 2004 року, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Як визначено статтею 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Такими чином, за період з 01 січня 2004 року до страхового стажу зараховуються періоди діяльності залежно від факту та суми сплачених внесків.

Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону №1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. За період до 01 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалось відповідно до статей 56-63 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі 0 Закон №1788-XII).

Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. До стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі (пункт «д») та час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку (пункт «ж»).

Як визначено частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України (КЗпП України), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 12 серпня 1993 року №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Згідно з пунктами 1, 3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати трудовий стаж іншими документами виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній або коли у трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи.

Із копії трудової книжки ОСОБА_3 НОМЕР_7, яку позивач надавав відповідачу (копії наявні в пенсійній справі №42), слідує, що ОСОБА_3 перебувала в трудових відносинах в такі періоди: з 06.04.2001 по 31.10.2003, з 22.07.2004 по 17.03.2005, 17.03.2008 по 30.04.2008, з 02.06.2008 по 09.03.2011, з 09.03.2011 по 06.09.2011, 08.09.2011 по 03.03.2012, 05.02.2016 по 31.10.2016, а також перебувала на обліку в центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю в періоди: з 27.12.2005 по 27.03.2006, 09.04.2012 по 02.09.2012.

Відтак, вказані періоди роботи ОСОБА_3 підтверджуються записами внесеними до її трудової книжки та не потребують додаткового відокремлення та підтвердження довідками.

Однак як, слідує з відзиву та матеріалів пенсійної справи №42 до страхового стажу померлого годувальника ОСОБА_3 зараховано лише такі періоди: з 06.04.2001 по 31.10.2003, з 27.12.2005 до 27.03.2006, з 09.04.2012 по 02.09.2012, з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 04.11.2015 (догляд за дитиною до 3-х років) та з 05.02.2016 по 31.10.2016. Загальний страховий стаж ОСОБА_3 становить 6 років 8 місяців 15 днів (а.с.36, 38-36).

Періоди з 22.07.2004 по 17.03.2005, з 17.03.2008 по 30.04.2008, з 02.06.2008 по 09.03.2011, з 09.03.2011 по 06.09.2011, з 08.09.2011 по 03.03.2012 до страхового стажу ОСОБА_3 не зараховані. При цьому, відмову в зарахуванні вказаних періодів до страхового стажу ОСОБА_3 відповідач мотивує неможливістю видачі даних системи персоніфікованого обліку через відсутність номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків померлої ОСОБА_3 .

Як слідує з копії паспорта громадянина України померлої ОСОБА_3 серії НОМЕР_8 з 19.09.2012 ОСОБА_3 набула права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта (а.с.8).

Згідно з пунктами 63.6 статті 63 та пунктом 70.1 статті 70 Податкового кодексу України облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові, серією та номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки. До паспортів зазначених осіб вноситься відмітка, яка свідчить про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта.

Як слідує із витягу індивідуальні відомості про застраховану особі ОСОБА_3 застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (номер облікової картки застрахованої особи НОМЕР_4 ) її облік здійснюється за серією та номером паспорта - НОМЕР_9 (а.с.48).

З врахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених обставин, суд приходить до висновку про протиправність не зарахування до страхового стажу померлого годувальника ОСОБА_3 періоди з 22.07.2004 по 17.03.2005, з 17.03.2008 по 30.04.2008, з 02.06.2008 по 09.03.2011, з 09.03.2011 по 06.09.2011, з 08.09.2011 по 03.03.2012 та наявність у ОСОБА_2 , який є непрацездатним членом сім`ї права на призначення пенсії в разі втрати годувальника, а відтак відмова відповідача у призначені такої пенсії є протиправною.

Згідно із часиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Як встановлено частиною другою вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що оскільки ОСОБА_2 є непрацездатним членом сім`ї померлої ОСОБА_3 , а дії відповідача щодо відмови у призначені пенсії в разі втрати годувальника викладені в формі прийнятого рішення від 04.10.2019 №42, тому таке рішення є протиправним.

Суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є прийняття судом рішення про визнання протиправними та скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 04.10.2019 №42 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії в разі втрати годувальника на сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та здійснити її призначення і виплату з 21 квітня 2019 року.

Відтак, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 768,40 грн., сплачений згідно з квитанцією від 20.11.2019 №71 (а.с.2).

Керуючись статтями 139, 243, 245, 246, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 04 жовтня 2019 року №42 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії в разі втрати годувальника на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ідентифікаційний код 13358826) здійснити призначення та виплату ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії у зв`язку з втратою годувальника з 21 квітня 2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ідентифікаційний код 13358826) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк