Справа № 320/4513/19
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2019-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 грудня 2019 року м. Київ справа № 320/4513/19
Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:
20 серпня 2019 р. до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( далі - позивач) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить суд (з урахуванням уточненої позовної заяви):

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №405 від 16 травня 2019 р. в частині включення ОСОБА_1 до підкомісії по перевірці озброєння та майна РХБЗ та служби екологічної безпеки;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 "Про підсумки службового розслідування" № 277 від 24 червня 2019 р.;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити грошове забезпечення за червень місяць в повному обсязі;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 вчинити дії щодо присвоєння військового звання старший лейтенант встановленим порядком;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивача, який проходить службу у режимно-секретному органі, всупереч вимогам пункту 36 постанови Кабінету Міністрів України №393 включено наказом відповідача до складу підкомісії по перевірці озброєння та майна служби радіаційного-хімічного і біологічного захисту та служби екологічної безпеки. Стверджує, що оскаржуваний наказ відповідачем прийнято всупереч вимог чинного законодавства та без урахуванням всіх обставин справи. Унаслідок роз`яснення командуванню протиправності цього наказу стосовно нього проведено службове розслідування, за результатами якого на нього незаконно накладено дисциплінарне стягнення попередження про неповну службову відповідність, повністю позбавлено премії за червень 2019 р. та не внесено подання щодо присвоєння чергового військового звання старший лейтенант. Цими діями йому завдано моральної шкоди, яку він пов`язує з наступним: все життя він мріяв бути військовим, навчався у військовому ліцеї, а потім поступив до військового інституту; через незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності у нього з`явилася невпевненість у тому, що він не буде підданий подальшому звільненню з посади; його авторитет серед військовослужбовців цієї військової частини знизився, оскільки на нього покладено функції, які він не повинен був виконувати, і за це ще й притягнули до відповідальності; йому не присвоєно чергове військове звання; його повністю позбавлено премії за один місяць.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 р. відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.

11 жовтня 2019 р. від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому він позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити у повному обсязі. Стверджує, що позивача наказом командира військової частини від 16 травня 2019 р. було включено до складу підкомісії по перевірці озброєння та майна служби радіаційного-хімічного і біологічного захисту та служби екологічної безпеки. 31 травня 2019 р. начальником штабу військової частини обов`язки керівника цієї підкомісії покладено на позивача та доручено до ранку 3 червня 2019 р. виготовити плани проведення інвентаризації та представити їх на затвердження. Увечері 3 червня 2019 р. позивач повідомив, що не буде виконувати цей наказ начальника штабу військової частини негайно, оскільки виконає його лише після того, як проведе інвентаризацію засобів криптографічного захисту інформації та майна номенклатури Центрального управління охорони державної таємниці. Лише 7 червня 2019 р. вказаний наказ начальника штабу військової частини позивачем було виконано, плани виготовлено і подано на затвердження. Оскільки він не виконав наказ та неналежно виконав наказ, то за цим фактом проведено службове розслідування, за результатами якого його притягнуто до дисциплінарної відповідальності попереджено про неповну службову відповідність. При цьому враховано попередній наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 15 березня 2019 р., яким позивачу було оголошену сувору догану. Тому під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду відповідачем було враховано попередню поведінку позивача, а саме неналежне ставлення до виконання обов`язків. У разі наявності дисциплінарного стягнення попередження про неповну службову відповідність - як наслідок законодавством передбачено повне позбавлення премії за один місяць та не внесення подання щодо присвоєння чергового військового звання. Тому всі дії і рішення відповідача були законними. Доводи позивача щодо моральної шкоди є непідтвердженими і також задоволенню не підлягають.

15 жовтня 2019 р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Як убачається з цієї відповіді на відзив, позивач зазначає, що відповідач у відзиві не обґрунтував заперечення щодо наведених обставин та правових підстав позову, а лише надав «цитування» окремих норм законів та інших нормативно-правових актів. Зазначає, що відповідачем у відзиві не заперечуються ті обставини, що всупереч п. 36 постанови Кабінету Міністрів України № 939 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 405 від 16 травня 2019 р. позивача включено до складу підкомісії по перевірці озброєння та майна служби РХБЗ та служби екологічної безпеки. Стверджує, що відповідачем проведено розслідування не в повному обсязі, не враховано всіх обставин справи, не встановлено вини позивача, не враховано часу перебування на військовій службі, характер та обставини нібито вчиненого правопорушення.

19 листопада 2019 р. до суду надійшли додаткові пояснення від відповідача. Вказано, що премію позивачу за червень 2019 р. не виплачено через його притягнення до дисциплінарної відповідальності, так передбачено наказом МО України № 260 від 7 червня 2018 р. Щодо функціональних обов`язків позивача підтвердив, що останній проходив службу на посаді заступника начальника охорони служби державної таємниці військової частини НОМЕР_1 , разом з тим, як військовослужбовець цієї військової частини був включений до складу зазначеної вище підкомісії. Така необхідність викликана неукомплектованістю офіцерів підрозділу управління. На позивача, як військовослужбовця, покладаються обов`язки, передбачені статутами Збройних Сил. Щодо виконання п.36 постанови Кабінету Міністрів України № 939 відповідач жодних пояснень не надав. Вказав, що з 30 жовтня 2019 р. позивача виключено із списків військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з призначенням на іншу посаду до іншої військової частини.

22 листопада 2019 р. до суду від позивача надійшло клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження. У цьому клопотанні позивач також повідомив суд, що на даний час змінив місце проходження служби, у зв`язку з чим відмовляється від позовної вимоги щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 вчинити дії щодо присвоєння військового звання старший лейтенант встановленим порядком.

22 листопада 2019 р. від представника відповідача до суду надійшло клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

У зв`язку з поданими клопотаннями сторін про розгляд справи в порядку письмового провадження протокольною ухвалою суду від 22 листопада 2019 р. на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України вирішено здійснювати судовий розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Лейтенант ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника начальника служби охорони державної таємниці Військової частини НОМЕР_1 , призначений на посаду на підставі наказу Міністерства оборони України № 459 від 27 липня 2018 р.

Наказом командира військової частини від 16 травня 2019 р. № 405 «Про проведення документальної ревізії служб військової частини» призначено проведення ревізії по всіх службах військової частини НОМЕР_2 в період з 3 червня 2019 р. по 27 червня 2019 р. під єдиним керівництвом начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 . Згідно з додатком № 1 до наказу головою підкомісії по перевірці озброєння та майна служби радіаційного-хімічного і біологічного захисту та служби екологічної безпеки був майор ОСОБА_2 , а одним із 4-х членів підкомісії - лейтенант ОСОБА_1

31 травня 2019 р. начальник штабу частини - перший заступник командира військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_3 під час проведення інструктажу голів інвентаризаційних комісій встановив, що 3 червня 2019 р. голова підкомісії по перевірці озброєння та майна служби радіаційного-хімічного і біологічного захисту та служби екологічної безпеки майор ОСОБА_2 вибуває до військового шпиталю на лікування.

У подальшому полковник ОСОБА_3 визначив, що його обов`язки відповідно до ст.60 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України буде виконувати лейтенант ОСОБА_1 , якого в подальшому було запрошено на інструктаж.

Після прибуття лейтенанта ОСОБА_1 на інструктаж полковник ОСОБА_3 усно наказав головам комісій підготувати плани проведення інвентаризації та представити їх на 07 годину 30 хвилин 3 червня 2019 р.

У визначений час лейтенант ОСОБА_1 не представив зазначений план та відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України не доповів про виконання даного розпорядження (наказу).

3 червня 2019 р. на ранковому шикуванні о 08 годині полковник ОСОБА_3 ще раз віддав усний наказ про відпрацювання та подання на затвердження плану проведення документальної ревізії.

Приблизно о 16 годині 45 хвилин 3 червня 2019 р. полковник ОСОБА_3 викликав лейтенанта ОСОБА_1 та нагадав йому про виконання плану проведення інвентаризації майна служби радіаційного-хімічного і біологічного захисту та служби екологічної безпеки.

Близько 17 години 05 хвилин 3 червня 2019 р. під час шикування лейтенант ОСОБА_1 повідомив, що усне розпорядження начальника штабу щодо підготовки плану інвентаризації служби радіаційного-хімічного і біологічного захисту та екологічної служби він виконає лише після виконання інвентаризації засобів криптографічного захисту інформації та майна номенклатури Центрального управління охорони державної таємниці.

4 червня 2019 р. лейтенант ОСОБА_1 рапортом доповів по команді, що не може виконати наказ про проведенні інвентаризації радіаційного-хімічного і біологічного захисту та служби у зв`язку з проведенням інвентаризації СОДТ.

Судом витребувано від відповідача та долучено до справи функціональні обов`язки позивача за обійманою посадою у військовій частині, які передбачають лише виконання обов`язків, пов`язаних із посадою заступника начальника служби охорони державної таємниці, і не передбачають участь в роботі інвентаризаційних, перевірочних комісій стосовно інших підрозділів, служб цієї військової частини.

7 червня 2019 р. лейтенант ОСОБА_1 виконав план проведення інвентаризації майна служби радіаційного-хімічного і біологічного захисту та служби екологічної безпеки військової частини НОМЕР_1 , який затверджено начальником штабу - першим заступником командира частини полковником ОСОБА_3 та погоджено начальником служби радіаційного хімічного і біологічного захисту 10 червня 2019 р.

Разом з тим, 3 червня 2019 р. на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 надійшов письмовий рапорт начальника штабу - першого заступника командире військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 , в якому вказано, що заступник начальника служби охорони державної таємниці військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_1 відмовився виконувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказом № 358 від 3 червня 2019 р. командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_4 призначив службове розслідування по даному факту.

Наказом відповідача від 10 червня 2019 р. № 497 термін службового розслідування продовжено до 14 червня 2019 р.

Під час службового розслідування отримано пояснення від ОСОБА_1 , з якого вбачається, що 31 травня 2019 р. тимчасово виконуючий обов`язки заступника начальника штабу майор ОСОБА_5 викликав його на інструктаж голів інвентаризаційний комісій, так як він є членом підкомісії по перевірці майна служби радіаційного хімічного і біологічного захисту та служби екологічної безпеки. Після інструктажу голова інвентаризаційної комісії по перевірці майна служби радіаційного-хімічного і біологічного захисту та служби екологічної безпеки майор ОСОБА_2 повідомив йому, що він з 3 червня 2019 р. вибуває на лікування до шпиталю. 1 червня 2019 р. близько 12 години майор ОСОБА_2 , по телефону повідомив йому, що він з 3 червня 2019 р. вибуває на лікування до шпиталю і лейтенант ОСОБА_1 залишається за нього виконувати обов`язки голови інвентаризаційної комісії по перевірці майна служби радіаційного-хімічного і біологічного захисту та служби екологічної безпеки. 3 червня 2019 р. в період з 8 години по 10 годину він здійснював перевірку несення служби вартою частини, тому він був відсутній на ранковому шикуванні, під час якого начальник штабу - перший заступник командира військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_3 повторно доводив головам інвентаризаційних комісій про відпрацювання та подання на затвердження плану проведення документальної ревізії. Після 10 години він звернувся з рапортом до помічника командира частини - начальника служби охорони державної таємниці майора ОСОБА_6 , в якому просив про виключення його зі складу інвентаризаційної комісії по перевірці майна служби радіаційного-хімічного і біологічного захисту та служби екологічної безпеки, посилаючись на те, що він вже входить до складу інвентаризаційної комісії в групі секретного документального секретного забезпечення, а також з огляду на постанову Кабінету міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939, а саме пункт 36 «Покладати на РСО функції з ведення несекретного діловодства, а також інші види діяльності, що не пов`язані з охороною державної таємниці, не допускається». Приблизно о 16 годині 45 хвилин його викликав до себе начальник штабу - перший заступник командира військової частини полковник ОСОБА_3 , та нагадав йому про наслідки не виконання наказу та відсутності плану проведення документальної ревізії майна служби радіаційного-хімічного і біологічного захисту та служби екологічної безпеки. У подальшому близько 17 години 05 хвилин на шикуванні штабу частини полковник ОСОБА_3 поставив йому питання про виконання наказу та подання плану проведення документальної ревізії, на що він йому відповів, що не виконав наказ у зв`язку з виконанням наказу командира частини, щодо проведення інвентаризації служби охорони державної таємниці. 7 червня 2019 р. він виконав наказ полковника ОСОБА_3 по відпрацюванню плану роботи комісії, який було затверджено 10 червня 2019 р.
14 червня 2019 р. старшим офіцером відділення психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 складено Акт проведення службового розслідування щодо позивача.

Службовим розслідуванням встановлено, що позивача наказом командира військової частини від 16 травня 2019 р. включено до складу підкомісії по перевірці озброєння та майна служби радіаційного-хімічного і біологічного захисту та служби екологічної безпеки. 31 травня 2019 р. начальником штабу військової частини обов`язки керівника цієї підкомісії покладено на позивача та доручено до ранку 3 червня 2019 р. виготовити плани проведення інвентаризації та представити їх на затвердження. Увечері 3 червня 2019 р. позивач повідомив, що не буде виконувати цей наказ начальника штабу військової частини негайно, оскільки виконає його лише після того, як проведе інвентаризацію засобів криптографічного захисту інформації та майна номенклатури Центрального управління охорони державної таємниці. Лише 7 червня 2019 р. вказаний наказ начальника штабу військової частини позивачем було виконано, плани виготовлено і подано на затвердження.

За висновком службового розслідування лейтенант ОСОБА_1 свідомо не виконав вчасно усне розпорядження (наказ) начальника штабу першого заступника командира частини полковника ОСОБА_3 щодо підготовки плану проведення інвентаризації майна служби РХБЗ та служби екологічної безпеки, чим порушив вимоги статей 11, 16, 30, 37 та 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. У зв`язку з цим порушенням запропоновано притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності.

У службовому розслідуванні наведено пояснення позивача щодо причин, з яких його не можливо залучати до роботи вказаної підкомісії, у т.ч. наведено п.36 постанови Кабінету міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939, на який він посилався: «Покладати на РСО функції з ведення несекретного діловодства, а також інші види діяльності, що не пов`язані з охороною державної таємниці, не допускається», проте ні оцінки цій нормі, ні підстав, з яких вона не підлягає застосуванню, у висновку службового розслідування не міститься.

24 червня 2019 р. командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 277 «Про підсумки службового розслідування». Відповідно до цього наказу за порушення вимог статей 11, 16, 30, 37 та 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме за свідоме не виконання 3 червня 2019 р. вчасно усного розпорядження (наказу) начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 щодо підготовки плану проведення документальної ревізії служби радіаційно-хімічного та біологічного захисту та служби екологічної безпеки, на заступника начальника служби охорони державної таємниці військової частини НОМЕР_1 на лейтенанта ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Згідно з цим же наказом визначено відповідно до пункту 5 розділу XVI наказу Міністерства оборони України № 260 від 7 червня 2018 р. «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» заступнику начальника служби охорони державної таємниці військової частини НОМЕР_1 лейтенанту ОСОБА_1 не виплачувати щомісячну премію за червень 2019 року.

Позивач вважає накази відповідача № 405 від 16 травня 2019 р. та № 277 від 24 червня 2019 р. протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 65 Конституції України визначено, що громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Одним із видів такої служби є військова служба за контрактом.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб, правил внутрішнього порядку у військовій частині визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24 березня 1999 р. № 548-ХІV (далі Статут № 548- ХІV).

Статтею 3 Статуту № 548-ХІV передбачено, що військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з вимогами ст. 9 Статуту № 548-ХІV військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 26 Статуту № 548-ХІV визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Як убачається з ст. 27 Статуту №548-ХІV, військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від інших видів відповідальності за ці правопорушення.

Спеціальним нормативним актом в сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 р. № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Дисциплінарний статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно з вимогами статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Відповідно до вимог ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

За стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення (ст.. 5 Дисциплінарного статуту).

При цьому, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

На підставі ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Положеннями ст.ст. 83-85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено порядок накладення дисциплінарних стягнень, відповідно до якого на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно з вимогами статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Стаття 85 Дисциплінарного статуту визначає, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Згідно з ч. 2 ст. 86 Дисциплінарного статуту під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Наказом Міністра оборони України від 21 листопада 2017 р. №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі Порядок № 608).

Вимогами п. 1 розділу ІІ Порядку № 608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування. Визначено також, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Згідно з вимогами п. 1 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Як убачається з п. 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до вимог п. 5 розділу V Порядку № 608 акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Згідно з вимогами п. 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до вимог п. 2 розділу VІ Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

Згідно з вимогами п. 3 розділу VІ Порядку № 608 якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Відповідно до вимог статті 97 Дисциплінарного статуту про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку (статті 98 Дисциплінарного статуту).

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 405 від 16 травня 2019 р. в частині включення ОСОБА_1 до підкомісії по перевірці озброєння та майна РХБЗ та служби екологічної безпеки суд бере до уваги наступне.

Судом встановлено, що позивач проходив службу у відповідача на посаді заступника начальника служби охорони державної таємниці, тобто був працівником режимно-секретного органу військової частини.

Із урахуванням цього позивач мав особливий статус військовослужбовця і працівника режимно-секретного органу, який, зокрема, врегульовувався законодавством щодо охорони державної таємниці.

Так, статтею 21 (режимно-секретні органи) Закону України «Про державну таємницю» № 3855-XII від 21 січня 1994 року (із змінами і доповненнями) врегульовано діяльність, функції, права та обов`язки режимно-секретного органу. Визначено:

«В державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, що провадять діяльність, пов`язану з державною таємницею, з метою розроблення та здійснення заходів щодо забезпечення режиму секретності, постійного контролю за їх додержанням створюються на правах окремих структурних підрозділів режимно-секретні органи (далі - РСО), які підпорядковуються безпосередньо керівнику державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації.

Створення, реорганізація чи ліквідація РСО здійснюються за погодженням із Службою безпеки України. У своїй роботі РСО взаємодіють з органами Служби безпеки України.

До складу режимно-секретного органу входять підрозділи режиму, секретного діловодства та інші підрозділи, що безпосередньо забезпечують охорону державної таємниці, залежно від специфіки діяльності державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації.

В державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях із значним обсягом робіт, пов`язаних з державною таємницею, вводиться посада заступника керівника з питань режиму, на якого покладаються обов`язки та права керівника РСО.

В державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях з незначним обсягом робіт, пов`язаних з державною таємницею, де штатним розписом не передбачено створення РСО, облік і зберігання секретних документів, а також заходи щодо забезпечення режиму секретності здійснюються особисто їх керівниками або спеціально призначеним наказом керівника працівником після створення необхідних умов, що забезпечують режим секретності. На них поширюються обов`язки та права працівників РСО.

Призначення осіб на посади заступників керівників з питань режиму, начальників РСО і їх заступників, а також видання наказу про покладення на окремого працівника обов`язків щодо забезпечення режиму секретності здійснюється за погодженням з органами Служби безпеки України та РСО вищестоящих державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій.

РСО комплектуються спеціалістами, яким надано допуск до державної таємниці із ступенем секретності "цілком таємно", якщо характер виконуваних робіт не вимагає допуску до державної таємниці із ступенем секретності "особливої важливості". Якщо державний орган, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа або організація не провадить діяльність із секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "особливої важливості", РСО такого органу, підприємства, установи або організації комплектується спеціалістами, яким надано допуск до державної таємниці зі ступенем секретності "таємно".

Основними завданнями РСО є:

а) недопущення необгрунтованого допуску та доступу осіб до секретної інформації;

б) своєчасне розроблення та реалізація разом з іншими структурними підрозділами державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій заходів, що забезпечують охорону державної таємниці;

в) запобігання розголошенню секретної інформації, випадкам втрат матеріальних носіїв цієї інформації, заволодінню секретною інформацією іноземними державами, іноземними юридичними особами, іноземцями, особами без громадянства та громадянами України, яким не надано допуску та доступу до неї;

г) виявлення та закриття каналів просочення секретної інформації в процесі діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації;

д) забезпечення запровадження заходів режиму секретності під час виконання всіх видів робіт, пов`язаних з державною таємницею, та під час здійснення зовнішніх відносин;

е) організація та ведення секретного діловодства;

є) здійснення контролю за станом режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях та на підпорядкованих їм об`єктах.

РСО мають право:

а) вимагати від усіх працівників державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, а також відряджених неухильного виконання вимог законодавства щодо забезпечення охорони державної таємниці;

б) брати участь у розгляді проектів штатних розписів державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації та підвідомчих їм установ, підприємств у частині, що стосується РСО, вносити пропозиції щодо структури та чисельності працівників цих органів;

в) брати участь у проведенні атестації працівників, що виконують роботи, пов`язані з державною таємницею, а також у розгляді пропозицій щодо виплати в установленому нормативними актами порядку компенсації за роботу в умовах режимних обмежень;

г) залучати спеціалістів державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації до здійснення заходів щодо охорони державної таємниці;

д) здійснювати перевірки стану й організації роботи з питань захисту державної таємниці і забезпечення режиму секретності у підрозділах державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, а також у підвідомчих їм установах та підприємствах, давати відповідні рекомендації;

е) здійснювати перевірки додержання режиму секретності на робочих місцях працівників, що мають допуск до державної таємниці, вмісту спецсховищ (приміщень, сейфів, металевих шаф, спецчемоданів, спецпапок тощо), наявності документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації;

є) порушувати перед керівником державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації питання про призначення службових розслідувань за фактами порушень режиму секретності та секретного діловодства, про притягнення осіб до відповідальності згідно з законом, а також давати рекомендації щодо обов`язкових для виконання вказівок керівникам підрозділів державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації та підвідомчих їм установ, підприємств з питань забезпечення режиму секретності;

ж) брати участь у службових розслідуваннях, у встановленому порядку вимагати від працівників державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації письмових пояснень щодо фактів розголошення ними секретних відомостей, втрати матеріальних носіїв секретної інформації, інших порушень режиму секретності;

з) вносити пропозиції керівникові державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації про припинення робіт, пов`язаних з державною таємницею, в структурних підрозділах, якщо умови для їх виконання не відповідають вимогам режиму секретності; опечатувати приміщення, де ведуться такі роботи або зберігаються матеріальні носії секретної інформації;

и) одержувати від громадян, яким оформляються документи на допуск до державної таємниці, анкетні дані;

і) використовувати засоби зв`язку та вести в установленому порядку поштово-телеграфне листування з іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями та їх РСО з питань забезпечення режиму секретності;

ї) мати печатку з найменуванням РСО, а також інші печатки та штампи установленої форми.

Передача функцій РСО будь-яким іншим підрозділам державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації не допускається».

Діяльність режимно-секретних органів врегульовано також постановою Кабінету міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939 «Про затвердження Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях» (не для друку), згідно з п.36 якої покладати на РСО функції з ведення несекретного діловодства, а також інші види діяльності, що не пов`язані з охороною державної таємниці, не допускається.

Суд враховує, що хоча вказана постанова Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939 має позначення (не для друку), її зміст, у т.ч. і п. 36, відомий відповідачу, як військовій частині, що має режимно-секретний орган і є суб`єктом відповідних правовідносин.

Із урахуванням особливого статусу позивача як працівника режимно-секретного органу норми законодавства щодо охорони державної таємниці, зокрема, вказані вище приписи ст.21 Закону України «Про державну таємницю» та п.36 постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939 є спеціальними і застосовуються щодо визначення його обов`язків як пріоритетні у порівнянні з іншими обов`язками військовослужбовця, передбаченими Статутами Збройних Сил України та іншими відомчими наказами МО України.

Наказом командира військової частини від 16 травня 2019 р. № 405 «Про проведення документальної ревізії служб військової частини» призначено проведення ревізії по всіх службах військової частини НОМЕР_2 під єдиним керівництвом начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 і додатком до наказу позивача включено до складу підкомісій по перевірці озброєння та майна радіаційного-хімічного і біологічного захисту та служби екологічної безпеки.

3 червня 2019 р. позивач звернувся до безпосереднього начальника в порядку підпорядкування з проханням внести зміни до наказу № 405 від 16 травня 2019 р. і виключити його з підкомісії по перевірці озброєння та майна радіаційного-хімічного і біологічного захисту та служби екологічної безпеки з тих підстав, що його включення до складу підкомісії суперечить вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 р. № 939. Проте, вказаний рапорт позивача залишився без реалізації.

Суд бере до уваги, що приписами ст.21 Закону України «Про державну таємницю» чітко визначено перелік функцій та обов`язків режимно-секретних органів і їх працівників, які не передбачають участі в інвентаризаційних, перевірочних комісіях, не пов`язаних з діяльністю режимно-секретного органу. Пряму заборону залучення працівників до діяльності, не пов`язаної із функціями режимно-секретного органу і з охороною державної таємниці, передбачено нормою п.36 постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939.

Суд не погоджується з доводами відповідача про те, неукомплектованість офіцерів підрозділу управління може бути підставою для порушення відповідачем приписів ст. 21 Закону України «Про державну таємницю» та п.36 постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939 та покладення на позивача виконання невластивих йому обов`язків шляхом включення до складу зазначених вище підкомісій.

Суд враховує також, що відповідно до наказу МО України № 300 від 16 липня 1997 р. робота в таких комісіях є тривалою і на час виконання своїх обов`язків голова та члени комісії звільняються від виконання своїх службових обов`язків (п.10.3.2).

Разом з тим, відповідачем всупереч приписам ст. 21 Закону України «Про державну таємницю» та п.36 постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939 протиправно включено позивача до складу підкомісій по перевірці озброєння та майна радіаційного-хімічного і біологічного захисту та служби екологічної безпеки, що не пов`язано із функціями режимно-секретного органу і з охороною державної таємниці. Отже, позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 405 від 16 травня 2019 р. в частині включення ОСОБА_1 до підкомісії по перевірці озброєння та майна РХБЗ та служби екологічної безпеки є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 "Про підсумки службового розслідування" № 277 від 24 червня 2019 р., суд зазначає наступне.

Як убачається з наявних матеріалів справи, спірний наказ винесено у зв`язку з відмовою позивача виконувати функції та покладенні завдання у підкомісіях по перевірці озброєння та майна радіаційного-хімічного і біологічного захисту та служби екологічної безпеки у визначений начальником штабу військової частини строк. Разом з тим, судом встановлено, що до вказаних підкомісії позивача включено протиправно, без урахування особливостей правового статусу позивача, визначеного приписами ст.21 Закону України «Про державну таємницю» та п. 36 постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939.

Про необхідність врахування п. 36 постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939 позивач вказував у рапорті, поданому у порядку підпорядкування, щодо його виключення зі складу вказаної комісії, та у наданих під час службового розслідування поясненнях. Проте, ці пояснення позивача враховано не було, а за наслідками службового розслідування щодо необхідності застосування п.36 постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939 чи наявності підстав для відхилення доводів позивача щодо цієї норми та зазначення підстав, з яких вона не підлягає застосуванню, у висновку службового розслідування не зроблено.

З огляду на те, що норми ст.21 Закону України «Про державну таємницю» та п.36 постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939 є спеціальними щодо визначення посадових обов`язків позивача, суд визнає помилковими висновки спірного наказу про порушення ним вимог статей 11, 16, 30, 37 та 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Фактично проведеним відповідачем службовим розслідуванням підтверджено, що позивачем виконано вказаний вище усний наказ начальника штабу військової частини, але не у визначений ним строк.

Надаючи оцінку цьому спірному наказу, суд також бере до уваги таке: фактично відмова позивача була, зокрема, пов`язана зі строком виконання усного наказу начальника штабу військової частини, оскільки позивач був залучений до роботи у складі інших подібних перевірочних комісій, що пов`язано із виконанням функцій РСО; позивача спірним наказом притягнуто до дисциплінарної відповідальності за невиконання та неналежне виконання усного наказу, який надано не командиром військової частини, а начальником штабу військової частини; згідно з приписами ч. 1 ст. 21 Закону України «Про державну таємницю» режимно-секретні органи підпорядковуються безпосередньо керівнику державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації.

Із урахуванням наведеного спірний наказ "Про підсумки службового розслідування" № 277 від 24 червня 2019 р., яким за порушення вимог статей 11, 16, 30, 37 та 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на заступника начальника служби охорони державної таємниці військової частини НОМЕР_1 на лейтенанта ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність є також протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 "Про підсумки службового розслідування" № 277 від 24 червня 2019 р. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 виплатити грошове забезпечення за червень місяць в повному обсязі, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 р. № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок № 260).

Суд зазначає, що цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Відповідно до п. 1 розділу 16 Порядку № 260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Відповідно до вимог абз. 3 п. 5 розділу 16 Порядку № 260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження у військовому званні на один ступінь, позбавлення військового звання - за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром.

Як вже зазначалося судом, 24 червня 2019 р. командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 277 «Про підсумки службового розслідування», яким на лейтенанта ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність та цим же наказом вирішено не виплачувати щомісячну премію за червень 2019 року.

Разом з тим, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності судом визнано безпідставним і необґрунтованим, а тому цей наказ визнано протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

З огляду на задоволення первинної вимоги, це утворює підстави і для задоволення похідної від неї вимоги скасування наказу в частині щодо невиплати позивачу премії за червень 2019 р. та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити позивачу грошове забезпечення за червень місяць в повному обсязі, тобто з урахуванням премії, нарахованої у встановленому порядку у повному обсязі. Суд зазначає, що це буде належним способом захисту прав позивача щодо заявленої позовної вимоги.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 вчинити дії щодо присвоєння військового звання «старший лейтенант» встановленим порядком, суд зазначає наступне.

22 листопада 2019 р. до суду від позивача надійшла заява про відмову від позовних вимог в цій частині.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 189 КАС України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Цією ж статтею встановлено, що суд не приймає відмови від позову, визнання позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

З огляду на те, що позивачем подано заяву про відмову від позову в частині позовних вимог, враховуючи, що ця відмова не суперечить чинному законодавству та не порушує чиї-небудь охоронювані законом права та інтереси, суд дійшов висновку про прийняття відмови від позову в частині позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 вчинити дії щодо присвоєння позивачу військового звання «старший лейтенант» встановленим порядком та закриття провадження у справі в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. 00 коп. суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю

Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як убачається з ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до вимог ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 р. № 4 (далі - Постанова № 4) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з вимогами пунктів 4, 5 Постанови № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як убачається із п. 9 Постанови № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд бере до уваги, що за наслідками судового розгляду встановлено очевидну безпідставність тих вимог, які було пред`явлено позивачу відповідачем і за невиконання яких його було незаконно притягнуто до відповідальності.

При цьому суд враховує і погоджується з наведеними позивачем доводами в обґрунтування моральної шкоди, зокрема про те, що все життя він мріяв бути військовим, навчався у військовому ліцеї, а потім поступив до військового інституту, тому несправедливе притягнення до відповідальності завдало йому душевних страждань; через незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності у нього з`явилася невпевненість у тому, що він не буде підданий подальшому звільненню з посади (оскільки після такого виду стягнення його можуть звільнити відповідно до ст. 120 Дисциплінарного статуту, якщо після шести місяців після накладення стягнення військовослужбовець не виправив своєї поведінки зразковим виконанням військового обов`язку і стягнення не відіграло своєї ролі, командир приймає рішення про переміщення військовослужбовця на нижчу посаду чи може звільнити з військової служби); його авторитет серед військовослужбовців цієї військової частини знизився, оскільки на нього покладено функції, які він не повинен був виконувати, і за це ще й притягнули до відповідальності; йому не присвоєно чергове військове звання; його повністю позбавлено премії за один місяць.

Суд бере до уваги, що службове розслідування тривало понад встановлений законом місячний строк, який був продовжений, проте позивач так і «не був почутим» - його доводи не було враховано і перевірено під час розслідування, проведеного військовою частиною.

Суд бере до уваги й те, що для позивача, як для особи, яка присвятила своє життя службі в Збройних Силах, навчалася у військовому ліцеї та військовому інституті присвоєння чергового військового звання є особливою подією, з якою пов`язуються певні сподівання. Відмова у внесенні подання на присвоєння чергового військового звання спричиняє молодому офіцеру душевні страждання, які мають триваючий характер з червня 2019 року упродовж багатьох місяців до часу розгляду справи, оскільки, зокрема, іншим особам, з якими він разом навчався у військовому інституті, чергові звання «старшого лейтенанта» присвоєно вчасно.

Суд зазначає, що за встановлених судом обставин виклики на шикування для постановки завдань, що не входили до кола обов`язків позивача, відмова командування від врахування доводів та аргументів позивача, неприйняття рішення за поданим у порядку підпорядкування рапортом щодо виключення позивача зі складу комісії, проведення службового розслідування без врахування всіх обставин справи також завдавали позивачу душевних страждань та змушували його упродовж тривалого часу замість виконання обов`язків служби займатися захистом порушених прав та звертатися до суду.

Після притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача переведено до іншого місця служби в іншу військову частину, що обумовило суттєві зміни в його житті.

Ці душевні страждання позивача перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з тими протиправними рішеннями і діями командування військової частини, які є предметом розгляду у справі.

Суд звертає увагу, що відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, наявність вимушених змін у його життєвій ситуації, тривалість позбавлення права на присвоєння чергового військового звання, час і зусилля, необхідні для поновлення його прав та авторитету у військовому колективі, та вважає справедливим визначити суму компенсації у розмірі 1000 грн.

Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. 00 коп. підлягають частковому задоволенню. Суд вважає, що з військової частини НОМЕР_1 необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 грн. 00 коп.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява N 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява N 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що відповідач протиправно виніс наказ № 405 від 16 травня 2019 р., наказ "Про підсумки службового розслідування" № 277 від 24 червня 2019 р. та застосував до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді не виплати премії за червень 2019 р., діяв всупереч норм чинного законодавства України та не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Отже, позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору, то підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №405 від 16 травня 2019 р. в частині включення ОСОБА_1 до підкомісії по перевірці озброєння та майна служби радіаційного-хімічного і біологічного захисту та служби екологічної безпеки.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 "Про підсумки службового розслідування" № 277 від 24 червня 2019 р.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошове забезпечення за червень 2019 р. в повному обсязі, тобто з урахуванням премії, нарахованої у встановленому порядку (у повному обсязі).

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) моральну шкоду у розмірі 10000 (десяти тисяч) грн. 00 коп.

Провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 вчинити дії щодо присвоєння ОСОБА_1 військового звання «старший лейтенант» встановленим порядком закрити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 .

Суддя Журавель В.О.

Дата складення рішення суду 27 грудня 2019 року.