Справа № 450/979/19
Суддя: Мельничук І. І.
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 450/979/19 Провадження № 2-а/450/60/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2019 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі :

головуючого - судді Мельничук І. І.

при секретарі Лаба С. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Пустомити в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить скасувати постанову інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Бокало Марія Ігорівна серії НК №646427 від 25.01.2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КУпАП.

В обґрунтування позову покликається на те, 25.01.2019р. відповідачем було складено відносно позивача постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК №646427 від 25.01.2019 року, передбачене ч. 1 ст. 140 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020 гривень. Дану копію постанови позивач отримав поштою рекомендованим листом 14.03.2019 року. Зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі вбачається, що позивач будучи посадовою особою допустив неналежне утримання вулично-шляхової мережі, а саме: «Львівська область, с. Солонка, будучи посадовою особою відповідальною за експлуатаційний стан, не вжив заходів по обробці протиожеледними матеріалами проїзної частини вул. Львівській, вул. Наварійська на якій мається ожеледиця, чим порушив правила, норми та стандарти утримання автодоріг, п.3.1.18 ДСТУ 3587 «Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану» п.1.5. ПДР України». Разом з тим, позивач зазначає, що зазначена норма КУпАП є банкетною, а тому в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності за цією статтею обов`язково має бути зазначено, які спеціальні норми законодавства, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, особою порушено. Всупереч цьому, оскаржувана постанова містить посилання на відповідні нормативно-правові акти, які на думку відповідача порушені позивачем, проте ці нормативно-правові акти не мають відношення до обставин справи. В оскаржуваній постанові не встановлено час початку снігопаду, внаслідок якого утворилась ожеледиця, а також немає посилання на порушення терміну ліквідації зимової слизькості. А вказаний п.3.1.18, який лише передбачає загальний порядок усунення зимової слизькості «з моменту її виявлення до повної ліквідації». З чого можна дійти висновку, що раз» Відповідачем зафіксована на проїзній частині ожеледиця, то це є автоматично порушенням, бо не відбулось її повної ліквідації. Проте, це є неправильним тлумаченням та застосуванням норм чинного законодавства, адже при цьому не з`ясовано чи вживались заходи по усуненню слизькості та чи порушено максимальний термін проведення таких заходів з моменту виявлення слизькості. Позивач не визнає своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, вважає постанову протиправною, оскільки відповідачем не були дотримані положення законодавства України, оскільки, відповідачем не було наведено жодного доказу, що саме позивач, як посадова особа, відповідальна за експлуатаційний стан, повинен нести відповідальність за неналежне утримання вулично-шляхової мережі. Позивач є посадовою особою органу місцевого самоврядування - Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, працює на посаді начальника відділу Відділ капітального будівництва, ЖКГ, транспорту та благоустрою. Проте, Відповідачем не з`ясовано чи входить у функціональні обов`язки Позивача відповідальність за неналежне утримання вулично-шляхової мережі. Натомість в оскаржуваній постанові не йдеться ні про займану ним посаду, ні про посилання на документ яким Позивача визнано посадовою особою відповідальною за експлуатаційний стан доріг, в ній є лише його паспортні дані як громадянина України і констатація факту що він є відповідальним. Позивач вказує, що Положенням про Державне агентство автомобільних доріг України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року N 439, передбачено, що Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) та його уповноважений орган на території Львівської області - Служба автомобільних доріг у Львівській області, є органами, які виконують функції власника автомобільних доріг - держави щодо забезпечення виконання правил, норм і стандартів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць. Вулиця Наварійська в с. Солонка якраз відноситься до відання Служби автомобільних доріг у Львівській області, так як перебуває на її балансі. Вона є дорогою районного значення тому, що сполучає різні населені пункти Пустомитівського району. На чиєму балансі і віданні перебуває вул. Львівська в с. Солонка позивачем теж не досліджено. Проте, оскаржувану постанову винесено, не зважаючи на те, що позивач не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП.

11.04.2018 року відкрите спрощене позовне провадження у справі.

Відповідач відзиву на позовну заяву суду не надіслав.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що постановою інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Бокало М. І. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК №646427 від 25.01.2019 року, позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1020,00 гривень.

Згідно вказаної постанови, 25.01.2019 року ОСОБА_1 , будучи посадовою особою допустив неналежне утримання вулично-шляхової мережі, а саме: «Львівська область, с. Солонка, будучи посадовою особою відповідальною за експлуатаційний стан, не вжив заходів по обробці протиожеледними матеріалами проїзної частини вул. Львівській, вул. Наварійська на якій мається ожеледиця, чим порушив правила, норми та стандарти утримання автодоріг, п.3.1.18 ДСТУ 3587 «Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди; вимоги до експлуатаційного стану» п.1.5. ПДР України», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КУпАП.

Положеннями ст. 222 КУпАП України встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів,зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Позивач зазначає, що не є суб`єктом правопорушення, яке ставиться йому у провину, відповідно до його посадової інструкції, та розпорядження № 264 від 21.12.2018 року.

Так з наявної в матеріалах справи копії постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №646427 від 25.01.2019 року, вбачається що ОСОБА_1 , який будучи посадовою особою допустив неналежне утримання вулично-шляхової мережі, а саме: «Львівська область, с. Солонка, будучи посадовою особою відповідальною за експлуатаційний стан, не вжив заходів по обробці протиожеледними матеріалами проїзної частини вул. Львівській, вул. Наварійська на якій мається ожеледиця, чим порушив правила, норми та стандарти утримання автодоріг, п.3.1.18 ДСТУ 3587 «Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди; вимоги до експлуатаційного стану» п.1.5. ПДР України», притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КУпАП з накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 1020,00 грн.

Проте, відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином були повідомлений про час та місце розгляду справи, не надіслали відзив на адміністративний позов.

Суд звертає увагу на те, що працівниками поліції не було зібрано та представлено суду належних та допустимих доказів, які б могли підтвердити факт і встановити вину позивача у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП, а тому суд дає віру тому, що позивач в даному випадку не порушував вимог п.3.1.18 ДСТУ 3587 «Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди; вимоги до експлуатаційного стану» п.1.5. ПДР України.

При цьому, суд наголошує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення не може ґрунтуватись виключно на висновках працівників поліції, за відсутності доказів винуватості особи, отриманих не інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом.

У даній справі, крім висновків відповідача, який склав постанову у справі про адміністративне правопорушення, відсутні будь-які допустимі докази на підтвердження факту порушення позивачем ОСОБА_1 п.3.1.18 ДСТУ 3587 «Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди; вимоги до експлуатаційного стану» п.1.5. ПДР України, у зв`язку із чим, з урахуванням положень ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернено увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та зазначено про необхідність з`ясовування всіх обставин, перелічених у ст. 247, 280 КУпАП.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена без врахування та належної перевірки всіх обставин справи щодо наявності чи відсутності в діях позивача ознак правопорушення, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність, не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами ж жодних доказів правомірності винесеної постанови представлено не було.

Таким чином, з огляду на вищевказане, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин по справі та досліджених доказів, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню та справа про адміністративне правопорушення - закриттю, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.241-246, 247, 286 КАС України, суд,

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 - задоволити.

Постанову інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Бокало Марії Ігорівни про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія НК №646427 від 25.01.2019 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 140 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1020,00 грн. - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 140 КУпАП - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

СуддяІ. І. Мельничук