Справа № 826/9070/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9070/18 Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Горяйнова А.М.,

Губської Л.В.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.,

за участю учасників судового процесу:

від позивача (апелянта): ОСОБА_1 . ,

від відповідача: не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Латвії ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом громадянина Латвії ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженого Фонду по ліквідації публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" Ірклієнка Юрія Петровича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду м.Києва звернувся ОСОБА_2 з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженого Фонду по ліквідації Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" Ірклієнко Юрія Петровича відповідно до змісту якого просив суд:

- визнати протиправною відмову відповідача щодо не включення його (позивача) до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Платинум Банк";

- зобов`язати відповідача включити його до акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Платинум Банк".

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 10 жовтня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

31 жовтня 2019 року до Окружного адміністративного суду м.Києва надійшло клопотання відповідача про закриття провадження у справі з огляду на те, що даний спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Розглянувши вказане клопотання відповідача та дослідивши матеріали справи Окружний адміністративний суд м.Києва дійшов висновку, що спір в даній справі не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а належить до цивільної юрисдикції.

За наведених обставин, Окружний адміністративного суду м.Києва ухвалою від 28 березня 2019 року закрив провадження у справі № 826/9070/18.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням та вважаючи, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до суду з даною апеляційною скаргою відповідно до змісту якої просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує зокрема тим, що прийнявши позовну заяву до розгляду та відкривши провадження у справі суд вже вирішив питання про те, що даний спір виник із публічно-правових відносин у яких відповідач є суб`єктом владних повноважень, згідно з вимогами статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України належить до компетенції адміністративних судів та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Разом з цим, позивач звертає увагу, що в ухвалі від 10 жовтня 2018 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі Окружний адміністративний суд зазначив, що позовну заяву слід розглядати в порядку адміністративного судочинства і вона підсудна даному адміністративному суду.

За наведених обставин позивач стверджує, що закривши відкрите провадження у даній справі з підстав не підсудності цього спору до компетенції адміністративних судів, суд першої інстанції фактично позбавив його права доступу до правосуддя.

Таким чином, позивач вважає, що приймаючи рішення про закриття провадження у даній справі суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними, неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права, що відповідно призвело до невідповідності висновків суду обставинами справи та неправильного вирішення питання, у зв`язку з чим ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 березня 2019 року є незаконною та підлягає скасуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не прибув та явку уповноваженого представника до суду не забезпечив. Про причини неявки суду не повідомив та будь-яких клопотань або заяв до суду не надав.

За наведених обставин та керуючись приписами ч. 2 ст. 313 КАС України судова колегія вирішила здійснити апеляційний розгляд справи за даною явкою.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції на підставі доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 вересня 2016 року між ПАТ "Платинум Банк" (Банк) та ОСОБА_2 (Вкладник) було укладено договір про розміщення вкладу "Строковий" за № 00489993 відповідно до умов якого Банк приймає від Вкладника на Вкладний рахунок № НОМЕР_1 грошову суму у розмірі 27845,00 доларів США (Вклад) та зобов`язується повернути Вклад та сплатити проценти за користування Вкладом на умовах та у порядку, передбачених цим Договором.

На виконання умов вказаного Договору 13 вересня 2019 року відповідна сума Вкладу була перерахована з поточного /карткового рахунку позивача відкритого у Банку на його ім`я на вкладний рахунок, що зазначений у пункті 1.1. вказаного Договору.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 10.01.2017 № 14рш/БТ "Про віднесення ПАТ "Платинум Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 11.01.2017 № 85 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Платинум Банк" та рішення від 09.02.2017 № 501 "Про продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ "Платинум Банк".

Згідно із вказаними рішеннями розпочато процедуру виведення ПАТ "Платинум Банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком з 11.01.2017 по 10.02.2017 включно.

На підставі рішення Правління НБУ від 23.02.2017 № 95-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 24.02.2017 № 743 "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку". Згідно із вказаним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Платинум Банк" з 24.02.2017 по 23.02.2019 включно та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ "Платинум Банк".

01.03.2017 було здійснено публікацію про ліквідацію ПАТ "Платинум Банк" у газеті "Голос України" від 01.03.2017 № 39 (6544).

02 жовтня 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про видачу йому суми депозиту за Договором № 00489993 та включити його до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Водночас, у відповідь на вказане звернення ПАТ "Платинум Банк" листом № 60-02/8113-Л від 02 жовтня 2017 року повідомило позивачу, що оскільки його вимога надійшла після терміну, визначеного для подання вимог кредиторами Банку (тридцяти днів з дня опублікування оголошення у газеті "Голос України" від 01.03.2017 № 39 (6544)), то його вимога вважається погашеною.

Разом з цим, позивачу було відшкодовано Фондом гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану суму в розмірі 200000 грн. за договором банківського вкладу, що визнається учасниками справи.

Не погодившись з відмовою відповідача включити його до реєстру акцептованих вимог кредиторів позивач 02 жовтня 2017 року звернувся з позовною заявою до Шевченківського районного суду м. Києва.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" про видачу суми депозиту та зобов`язання вчинити дії було вирішено вважати неподаною і повернути позивачу у зв`язку з не усуненням вказаних в ухвалі від 09 жовтня 2017 року недоліків позовної заяви, а саме ненаданням доказів про сплату судового збору.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2018 року позивач звернувся з аналогічною позовною заявою до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Задовольняючи клопотання відповідача та закриваючи провадження у даній справі Окружний адміністративний суд м. Києва виходив з того, спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Вирішуючи питання щодо правомірності прийнятого судом першої інстанції рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги та встановлених обставин справи, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням п.7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 зазначеного Закону (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно з частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", серед яких, зокрема, ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.

На підставі частин першої та другої статті 6 зазначеного Закону в межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Відповідно до частин першої та другої статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

У разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку (частина шоста статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Нормами статті 27 цього Закону установлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до частини першої статті 28 цього Закону Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500 000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Таким чином, гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків.

Спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000 грн (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висловлювала, зокрема, у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16,

від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16, від 20 червня 2018 року у справі 820/3664/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 592/13020/17,

від 27 березня 2019 року у справі № 826/6930/15, від 03 липня 2019 року у справі № 813/576/15 та інших.

Разом з тим предметом спору у цій справі є кошти, які перевищують гарантовану державою суму відшкодування, оскільки, як установлено судами та не заперечується позивачем, Фондом 10 березня 2017 року було здійснено виплати з відшкодування коштів за договором депозиту на рахунки позивача в сумі 197 322,91 грн та в сумі 2 677,09 грн (всього 200 000 грн) у відділенні АБ "Укргазбанк".

Положеннями статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду.

Як убачається із відповіді від 06 червня 2017 року, наданої ПАТ "Платинум Банк" на запит позивача, на підставі рішення Правління Національного банку України від 23 лютого 2017 року № 95-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Платинум Банк" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення

від 24 лютого 2017 року № 743 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Платинум Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Статтею 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено повноваження Фонду безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема, Фонд або уповноважена особа Фонду: 1) здійснює повноваження органів управління банку; 2) приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Також згідно з пунктом 4.20 глави 4 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2, Фонд в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів за формою, визначеною в додатку 3 до цього Положення, на підставі балансу банку, до якого включає вимоги кредиторів у національній валюті в розмірах, які існували на дату початку процедури ліквідації банку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів: вимог вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

За приписами частини першої статті 54 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, вкладники, які отримали гарантоване державою відшкодування за вкладами в сумі 200 000 грн, у разі, якщо їх кредиторські вимоги перевищують таку суму, мають право в установленому статтею 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" порядку звернутися до уповноваженої особи Фонду із заявою про включення їх до реєстру вимог кредиторів.

Колегія суддів дійшла висновку, що у цій справі правовідносини, щодо яких виник спір, не пов`язані з виконанням відповідачем повноважень, обумовлених участю особи в системі гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки задоволення кредиторських вимог здійснюється у порядку, визначеному статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна банку, і не стосується відшкодування вкладнику гарантованої державою суми коштів за вкладами.

Заявлені у цій справі позовні вимоги не пов`язані з виплатою гарантованої державою суми відшкодування (позивач таке відшкодування вже отримав), а зумовлені невиконанням банком зобов`язань за договором депозиту щодо повернення суми вкладу, яка перевищує встановлений законом граничний розмір гарантованого державою відшкодування за вкладом.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спір у даній справі є приватноправовим.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №727/8505/15-ц, від 18 квітня 2018 року у справі № 826/7532/16, від 23 травня 2018 року у справі № 811/568/16, від 29 серпня 2018 року у справі №755/17365/15-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 761/4442/17, від 23 січня 2019 року у справі № 816/214/16, від 18 вересня 2019 року у справі № 802/1233/17-а та інших.

Щодо доводів апелянта про те, що в ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 10 жовтня 2018 року Окружний адміністративний суд м. Києва вказав, що даний спір виник із публічно-правових відносин у яких відповідач є суб`єктом владних повноважень, належить до компетенції адміністративних судів та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 238 КАС України, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства суд закриває провадження у справі.

Тобто, вказаною нормою законодавства імперативно передбачено обов`язок суду закрити провадження у справі, якщо останній під час судового розгляду справи дійде висновку, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Також безпідставними є і посилання апелянта в якості підстави для скасування ухвали суду від 28 березня 2019 року відносно того, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі не вирішив питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету, з огляду на таке.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України якщо судом не вирішено питання про судові витрати, то суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення.

Тобто, вказані обставини є підставою для постановлення судом першої інстанції додаткового рішення, проте жодним чином не свідчать про помилковість висновків суду першої інстанції викладених в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про закриття провадження у даній справі є законним та обґрунтованим, а доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Положеннями ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції під час вирішення даної справи, які відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для його скасування, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 311-313, 315-316, 321-322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Латвії ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: А.М. Горяйнов

Л.В. Губська

Повний текст постанови виготовлено 27 грудня 2019 року